номер провадження справи 5/39/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24.04.2026 Справа № 908/419/26
м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Концерну “Міські теплові мережі” (вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; код ЄДРПОУ 32121458)
До відповідача: Фізичної особи-підприємця Галаган Наталії Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 )
про стягнення 13 183,15 грн.

Без участі представників сторін,

СУТНІСТЬ СПОРУ:

19.02.2026 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну “Міські теплові мережі” до фізичної особи-підприємця Галаган Наталії Валеріївни про стягнення 13 183,15 грн. 
19.02.2026 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою суду від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/419/26 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Вирішено розгляд справи по суті розпочати з 17.03.2026, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 22.05.2018 між Концерном „Міські теплові мережі” (теплопостачальна організація, позивач) та фізичною особою – підприємцем Галаган Наталією Валеріївною (споживач, відповідач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345521, відповідно до умов якого Теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання відпустити теплову енергію у вигляді гарячої води споживачу, а споживач зобов`язався прийняти теплову енергію в обсязі і порядку постачання теплової енергії згідно договору та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами), і дотримуватися передбаченого договором розподілу і режиму використання теплової енергії, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи теплоспоживання. Згідно укладеного договору, об`єктом теплопостачання – нежитлове приміщення за адресою: вул. Червона, буд. 20А(прим. № 2), м. Запоріжжя (об`єкт теплопостачання). На виконання умов договору, у період з вересня 2020 по жовтень 2021 включно позивач відпустив теплову енергію на загальну суму 13 183,15 грн. 29.07.2022 ФОП Галаган Н.В. на адресу Концерну „Міські теплові мережі” надісланий гарантійний лист, в якому ФОП Галаган Н.В. зобов`язувалась погасити заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 13 183,15 грн. до початку опалювального сезону 2022-2023 р.р. В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманої теплової енергії не здійснив. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з ФОП Галаган Н.В. на користь Концерну „Міські теплові мережі” основну заборгованість за період з вересня 2020 по жовтень 2021 включно у розмірі 13 183,15 грн.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до даних “Діловодство спеціалізованого суду” Господарського суду Запорізької області у фізичної особи-підприємця Галаган Наталії Валеріївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсутній зареєстрований електронний кабінет в підсистемі “Електронний суд” ЄСІКС.
Згідно Безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.02.2026, місцезнаходженням ФОП Галаган Н.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ) є: АДРЕСА_1 .
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали суду від 23.02.2026 № 908/419/26 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції на вказану адресу місцезнаходження відповідача.
В матеріалах справи міститься копія ухвали господарського суду Запорізької області від 23.02.2026 № 908/419/26, яка направлена судом на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернулась до суду з відміткою АТ “Укрпошта” причина повернення – «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, відповідач був належним чином повідомлений про розгляду справи № 908/419/26 в суді.
Станом на 24.04.2026 відповідач запропонований ухвалою суду від 23.02.2026 № 908/419/26 письмовий відзив на позовну заяву та додані до нього документи на адресу суду не надіслав, а також й доказів повної або часткової оплати суми, заявленої позивачем до стягнення, отже своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, не скористався.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.
24.04.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2014 між гр. ОСОБА_1 (продавець) та гр. Галаган Наталією Валеріївною (Покупець) укладений договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до п. 1 якого продавець передав, а покупець прийняв нежитлове приміщення, І поверху літ. А-5, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення № 2 (два), надалі – Об`єкт, загальною площею 44,3 кв.м., та сплатив за нього визначену за домовленістю сторін грошову суму.
Вищевказаний договір посвідчений 28.04.2014 Хамулою Н.Г., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21044262, нежитлове приміщення, І поверху літ. А-5, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 44,3 кв.м. належить на праві власності Галаган Наталії Валеріївни, розмір частки: 1/1.
22.05.2018 між Концерном “Міські теплові мережі” (теплопостачальна організація) та фізичною особою – підприємцем Галаган Наталією Валеріївною (споживач) укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345521 (договір). 
Відповідно до п. 1.1. договору, теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання відпустити теплову енергію у вигляді гарячої води споживачу, а споживач зобов`язався прийняти теплову енергію в обсязі і порядку постачання теплової енергії згідно договору та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами), і дотримуватися передбаченого договором розподілу і режиму використання теплової енергії, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи теплоспоживання (тепловикористального обладнання). 
Згідно укладеного договору, об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення за адресою: вул. Червона, буд. 20А(прим. № 2), м. Запоріжжя (об`єкт теплопостачання).
Згідно з п. 3.2.6. договору, споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.
Пунктом 3.2.24. договору визначено, що споживач зобов`язаний щомісячно, у строки визначені договором, повертати теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (акт). 
Відповідно до п. 6.1. договору, розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі, згідно з діючим на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла комерційного обліку. Розрахунки в іншій формі допускаються, якщо вони не суперечать чинному законодавству , та повинні бути оформлені окремою додатковою угодою.
Розрахунковим періодом є календарний місяць, в якому теплопостачальна організація відпускає теплову енергію на опалення, та/або надає послуги з гарячого водопостачання Споживачу (п. 6.4. договору).
Підпунктом 6.5.1. п. 6.5. договору визначено, що розрахунки за договором здійснюються споживачем до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку за відповідний місяць, який вручається споживачу особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому договорі адресою «…».
Відповідно до п. 6.7. договору, споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок; акт приймання-передачі теплової енергії «…». 
Пунктом 6.9. договору передбачено, що у разі неподання або несвоєчасного подання споживачем теплопостачальній організації підписаного акта приймання-передачі теплової енергії, такі дії (бездіяльність) вважаються односторонньою відмовою споживача від підписання акту приймання-передачі теплової енергії за цим договором за відповідний розрахунковий період, при цьому: 1) споживач визнає, що даний акт приймання-передачі теплової енергії вважається підписаним в односторонньому порядку та погодженим ним за обсягом та вартістю у відповідному розрахунковому періоді; 3) споживач не заперечує та визнає, що він зобов`язаний оплатити теплопостачальній організації вартість теплової енергії в розмірі, визначеному в акті приймання-передачі теплової енергії в строки, визначені цим договором «…».
Розділом 7 договору передбачено, що за порушення умов, невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства у повному обсязі. Якщо діями однієї із сторін, іншій завдані збитки, винна сторона зобов`язана їх відшкодувати без зарахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором.
Згідно із п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладання сторонами письмової угоди про його розірвання, або припинення його дії.
Пунктом 10.2 договору визначено, що договір припиняє свою дію у випадках:
- взаємної згоди сторін про його припинення;
- прийняття відповідного рішення судом;
- ліквідації однієї із сторін.
Відповідно до п. 10.3. договору, припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію та відповідальності, передбаченої цим договором і чинним законодавством України.
Доказів розірвання або припинення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345521 від 22.05.2018 станом на час прийняття рішення матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вказаний договір є дійсним.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345521 від 22.05.2018 позивач у період з вересня 2020 по жовтень 2021 включно поставив теплову енергію, направляв відповідачу акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки для оплати спожитої теплової енергії на загальну суму 13 183,15 грн. На підставі п. 6.9. договору Акти приймання-передачі теплової енергії вважаються підписаними в односторонньому порядку та погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначені у них розрахункові періоди. Будь-яких заперечень на підписані акти відповідач позивачу не направляв.
29.07.2022 ФОП Галаган Н.В. на адресу Концерну „Міські теплові мережі” надісланий гарантійний лист, в якому ФОП Галаган Н.В. зобов`язувалась погасити заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 13 183,15 грн. до початку опалювального сезону 2022-2023 р.р. 
Також, надання позивачем послуг відповідачу підтверджується наявним в матеріалах справи актом обстеження систем теплоспоживання нежитлового приміщення від 15.07.2024. 
В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманої теплової енергії на суму 13 183,15 грн. не здійснив.
На підставі викладеного, предметом розгляду справи є стягнення з ФОП Галаган Н.В. на користь Концерну „Міські теплові мережі” основної заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345521 від 22.05.2018 період з вересня 2020 по жовтень 2021 включно на суму 13 183,15 грн.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.
Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір. 
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Виходячи з приписів ст. 19 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV “Про теплопостачання” споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини сторін врегульовано договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.
Як свідчать надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні обов`язки. 
Згідно з ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний був оплачувати за фактично отриману теплову енергію щомісячно до останнього числа кожного місяця спірного періоду.
Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України від 02.06.2005 №2633-IV “Про теплопостачання” у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідач своїм правом щодо надання заперечень на позов не скористався, письмовий відзив суду не направив, доказів погашення заборгованості не представив. 
За таких обставин, на час розгляду справи в суді сума основного боргу складає 13 183,15 грн., яка підтверджена матеріалами справи, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за період з вересня 2020 по жовтень 2021 включно у розмірі 13 183,15 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач своїм правом щодо надання заперечень на позов не скористався, письмовий відзив суду не направив, контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.
Підсумовуючи викладене суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, наголосив на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам. Отже, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача. 
Частиною 1 статті 4 Закону України “Про судовий збір” передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” від 03.12.2025 № 4659-ІХ, з 1 січня 2026 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі 3 328 гривень.
Згідно із підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру – 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, ставка судового збору за подання до господарського суду вказаної позовної заяви складає 2 662,40 грн.
Проте, при зверненні до суду з вказаною позовною заявою Концерном “Міські теплові мережі” сплачений судовий збір на загальну суму 4 844,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій № 2577 від 25.03.2025 на суму 2 422,40 грн. та № 2578 від 25.03.2025 на суму 2 422,40 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
З урахуванням вищевикладеного, питання щодо повернення позивачу надмірно-сплаченого судового збору у розмірі 2 182,40 грн. може бути вирішено судом після надходження відповідного клопотання позивача.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 – 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Галаган Наталії Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Концерну “Міські теплові мережі” (вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; код ЄДРПОУ 32121458) основну заборгованість у розмірі 13 183 (тринадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 15 коп. та витрати по сплаті судового збору на суму 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.