УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року
м. Київ
справа № 766/4332/24
провадження № 51-5659 ск 24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року,
встановила:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2024 року засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, в період з 08 лютого 2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вище зазначеного судового рішення у касаційному порядку. Крім того, засуджений просить поновити йому строк на касаційне оскарження. В обґрунтування свого клопотання вказує, що на його думку пропуск строку поважний, оскільки перебуваючи на обліках, він потребує нагляду певних лікарів і тривалого лікування.
Перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та за відсутності підстав для його поновлення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
За приписами ч. 1 ст. 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
За сталою практикою Верховного Суду, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Також Суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
При вирішенні питання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску засудженим строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить із наступного.
Як убачається з матеріалів провадження, засуджений безпосередньо брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, мав захисника й достеменно був обізнаний про порядок і строки касаційного оскарження. З огляду на ці обставини саме собою лікування та перебування на обліках лікарів, на що посилається автор клопотання, не може слугувати безумовною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. 
Крім того, згідно з наявними у Верховному Суді даними, ОСОБА_4 отримав ухвалу апеляційного суду 17 грудня 2024 року. Тож у цій ситуації, зважаючи на приписи статей 115, 426 КПК, строк касаційного оскарження згаданого рішення закінчився 18 березня 2025 року. Однак засуджений за відсутності процесуальних перешкод для користування правничою допомогою, попри надання йому раніше строку для усунення недоліків первинної скарги, цим не скористався, нову касаційну скаргу скерував до Суду лише 21 квітня 2026 року (згідно трекінгу на сайті АТ «Укрпошта»).
При цьому, ОСОБА_4 раніше звертався з питанням поновлення йому строку касаційного оскарження згаданої ухвали. Ураховуючи положення статей 113, 117, 426 КПК, Верховний Суд ухвалою від 02 квітня 2026 року відмовив засудженому в задоволенні його клопотання і повернув на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу скаргу особі, яка її подала.
Слід зазначити, що в ухвалі від 02 квітня 2026 року Суд детально роз`яснював засудженому, що є поважними причинами пропуску строку касаційного оскарження в розумінні норм процесуального права (статей 113, 116, 117 КПК). 
Отже, із поданого засудженим клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення вбачається, що належних доводів або обґрунтованих причин пропуску ним строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції, у розумінні статті 117 КПК, які б не залежали від його волевиявлення, та були б пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які завадили подати вчасно касаційну скаргу, у своєму клопотанні засуджений не зазначає.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому, оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження, а підстав для його поновлення немає.
Водночас Суд роз`яснює, що для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правничою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правничою допомогою, звернувшись через адміністрацію установи виконання покарань до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановила:
Відмовити засудженому  ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження хвали Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року.
Повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5