Справа № 709/3287/14-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
захисника – ОСОБА_7 ,
обвинуваченого – ОСОБА_8 ,
представника потерпілих – ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження № 12013250280000150, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 лютого 2013 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, працюючого лікарем – хірургом КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Чорнобаївської селищної ради, одруженого, на утриманні маючого неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.140 КК України,

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Гр. ОСОБА_8 являючись медичним працівником та працюючи, згідно наказу головного лікаря ІНФОРМАЦІЯ_4 № 57-к від 04.07.2003 року, на посаді 0,5 ставки лікарем-хірургом (дитячого) поліклінічного відділення та 0,5 ставки лікарем-хірургом (для надання екстреної допомоги) ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порушення вимог: «Протоколу надання медичної допомоги хворим із після травматичними кістковими дефектами черепа», затвердженого наказом МОЗ від 25.04.2006 № 380; п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.7, 2.8, 2.10 Посадової інструкції лікаря-хірурга, затвердженої головним лікарем ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 . Балагурчиком 19.09.2011 року, 13 жовтня 2012 року, близько 21 год. 30 хв. перебуваючи на чергуванні в ІНФОРМАЦІЯ_6 , не виконав, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 25-к від 19.11.2013 року, свої професійні обов`язки, а саме: не провів доставленому до приймального відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , травмованому після падіння з велосипеда в с. Савківка, Чорнобаївського району, гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 особистий огляд ушкоджень, не призначив рентгенологічне обстеження голови та консультацію лікаря-невролога, не прийняв рішення про госпіталізацію ОСОБА_13 до лікарні з метою динамічного нагляду, неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, невірно встановив діагноз ОСОБА_13 та призначив йому неправильне лікування, в результаті чого хворому гр. ОСОБА_13 було спричинено тяжкі наслідки: 14.10.2012 року його було повторно доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в реанімаційному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_8 о 07 год. 20 хв. хворий ОСОБА_13 помер.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 25-к від 19.11.2013 року, причиною смерті ОСОБА_13 є черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, внутрішньо-мозкових крововиливів, забою-розмізченням головного мозку, саден, синців обличчя і правильне та своєчасне лікування його в ІНФОРМАЦІЯ_6 могло зберегти його життя. 
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 140 КК України, як невиконання та неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. 
Позиції учасників кримінального провадження.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає вину обвинуваченого доведеною, покладені в основу обвинувачення докази є допустимими та з врахуванням особи обвинуваченого, відсутності пом’якшуючих та обтяжуючих обставин, просить визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. У зв’язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнити ОСОБА_8 від покарання. 
Представник потерпілих ОСОБА_9 просив суд визнати обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та призначити останньому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 140 КК України. Позицію обвинуваченого щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України просив розцінити як спосіб захисту та оцінити критично, оскільки зазначена позиція спростовується показами допитаних в судовому засіданні потерпілих, свідків та дослідженими письмовими доказами. 
Захисник ОСОБА_7 просив суд визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Звернув увагу суду на те, що дружина потерпілого - ОСОБА_14 , у зв`язку із тим, що добровільно забрала свого чоловіка з лікарні, не надала можливості обвинуваченому призначити останньому лікування. При цьому ОСОБА_14 не поставила до відому лікаря про прийняте рішення забрати чоловіка додому. Просив звернути увагу на те, що потерпілий пішов з лікарні своїми ногами, що ставить під сумнів тяжкість отриманих ним, під час падінння з велосипеда, травм. Окрім того, поза межами уваги органу досудового розслідування залишилася відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої отримав травми потерпілий, а саме двоюрідного брата потерпілого. Кримінальне провадження стосовно вказаної події правоохоронними органами порушено не було, а винуватим вирішили зробити лікаря ОСОБА_8 . Після повернення з лікарні потерпілий майже дві доби перебував вдома, де він і міг отримати травми, які вподальшому призвели до його смерті. Висновок експерта не дає чіткої відповіді коли потерпілий отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті. Сторона захисту вважає, що потерпілий міг отримати, зазначені у висновку експерта тілесні ушкодження, пізніше. Натомість у призначенні додаткової комісійної судово-медичної експертизи стороні захисту судом було відмовлено. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому злочині не визнав та показав, що 13.10.2012 у вечірній час доби, він, працюючи на посаді лікаря-хірурга, перебував на чергуванні у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Біля 21 год. 30 хв. медична сестра ОСОБА_15 повідомила його, що швидка медична допомога привезла пацієнта, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння. За декілька хвилин він прийшов до приймального відділення та побачив, що на каталці лежить чоловік. Він спитав у медичної сестри ОСОБА_15 та молодшої медичної сестри ОСОБА_16 : "Хто ця людина?". Вони сказали, що фельдшер доставив як людину, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та хто ця людина вони не знають. Він попросив їх розпитати хто він такий та спитав:" Чому у приміщенні немає світла?". Останні повідомили, що світла немає з технічних причин. Вони перекатили каталку з пацієнтом у приміщення поруч, де було світло. Далі він детально оглянув чоловіка. Медичні рукавички при цьому він не одягав, оскільки був їх дефіціт в лікарні та чоловік не був забруднений. Одяг у пацієнта був чистий, лише на деяких місцях був залишок грунта. Голова була ціла, лише кінчик носа був зчесаний. Він оглянув шию, ребра. Суглоби згиналися. Видимих ушкоджень не було. Від потерпілого доносився різкий запах алкоголю. На його запитання: «Що сталося?», потерпілий відповів, що з ним нічого не трапилось. Він сказав медичній сестрі ОСОБА_15 та молодшій медичній сестрі ОСОБА_16 , що потрібно побрати у пацієнта кров, сечу на аналіз, зробити рентген голови та легень та викликати лікаря-терапевта на всякий випадок, але вважає, що показань до цього не було. Скарг на стан здоров`я від пацієнта не поступало. Після цього він пішов до себе у хірургічне відділення оглядати пацієнта. Через 30-45 хвилин він повернувся до приймального відділення та спитав у медичних сестер: «Де пацієнт?». Йому сказали, що пацієнт надав їм номер телефону своїх родичів та попрохав зателефонувати їм. Вони зателефонували та повідомили, що ОСОБА_13 знаходиться в лікарні в стані алкогольного сп`яніння. Дружина ОСОБА_13 приїхала та забрала його додому. При цьому потерпілий пішов з лікарні своїми ногами. Він спитав у медичних сестер: «Чому вони не взяли відмову від госпіталізації?». Останні відповіли, що дружина потерпілого не хотіла чекати лікаря. При цьому дружина ОСОБА_13 – ОСОБА_14 довгий час працювала в архіві ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вона знає його та інших співробітників лікарні особисто. Він зробив медичним сестрам зауваження про те, що в таких випадках потрібно брати відмову від госпіталізації. Зробив в журналі запис, що пацієнта самостійно забрали родичі із приймального відділення. Через два дні він довідався, що потерпілого ОСОБА_13 госпіталізували до лікарні, де він помер. На запитання прокурора обвинувачений повідомив, що працює лікарем у лікарні з 2003 року. ОСОБА_13 він оглядав візуально та пальпаторно. Оглянув з голови до ніг. Задавав останньому питання про те, що з ним трапилося. Потерпілий казав, щоб від нього відстали, оскільки він хоче спати. Коли він прийшов до приймального відділення фельдшера швидкої медичної допомоги вже не було на місці. Для того щоб покласти пацієнта у відділення повинні бути підстави, яких на той час не було. Медична документація на хворого оформлюється під час того коли його госпіталізують у відділення. Направлення на аналіз крові, сечі та ренген він не робив, оскільки це не є обов`язковим. Він надав усну вказівку медсестрі направити пацієнта на аналізи та рентген. Він три рази підходив до ОСОБА_13 . Останній спав. Огляд пацієнта тривав приблизно п`ятнадцять хвилин. На запитання представника потерпілих ОСОБА_9 обвинувачений повідомив, що він не встановлював діагноз ОСОБА_13 , а лише підтвердив діагноз встановлений раніше - алкогольна інтоксикація. Він здав зміну 14.10.2012 року о 08 год. ранку. У ОСОБА_13 не було ніяких черепно-мозкових травм. ОСОБА_17 на голові він не бачив. Був лише зчесаний кінчик носа та на ньому було трохи крові, приблизно 2 мл. Ніяких показань до рентгену тазу, хребта не було. Скарг від потерпілого не поступало. Показань до госпіталізації також не було. На свідків він тиск не здійснював. На запитання головуючого обвинувачений повідомив, що йому невідомо з яких причин свідок ОСОБА_15 дала відносно нього викривальні покази. З останною він перебуває у робочих відносинах та жодних конфліктних ситуацій між ними не було.  
Просив визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Вважає, що кримінальне правопорушення відносно нього було порушене з надуманих підстав за заявою гр. ОСОБА_18 , який не є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Вказана заява, на його думку, подана останнім з власних меркантильних інтересів. ОСОБА_13 він оглядав, що підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 та видимих тілесних ушкоджень у останнього ним не було виявлено. При цьому допитана, під час проведення досудового розслідування, потерпіла ОСОБА_14 повідомляла слідчого про те, що її чоловік, перебуваючи вдома, два рази падав, один раз в коридорі, другий – в кімнаті. Саме тоді, на його думку, потерпілий міг отримати вказані у висновку експерта тілесні ушкодження. Звернув увагу суду на те, що слідчим ОСОБА_19 було задоволено його клопотання про призначення додаткової комісійної судової медичної експертизи. На вирішення якої були поставлені питання щодо можливості отримання тілесних ушкоджень потерпілим в іншому місці. Однак експертиза так і не була проведена з невідомих йому обставин. Також просив звернути увагу на те, що оскільки ним не було виявлено у потерпілого ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, була відсутня необхідність призначати останньому будь-яке лікування. Відповідно до відомостям рентгенологічного дослідження голови потерпілого, проведеного у ІНФОРМАЦІЯ_6 , будь-яких пошкоджень голови у ОСОБА_13 виявлено не було. Окрім того, з такими тілесними ушкодженнями, які зазначені у висновку експерта, потерпілий не міг бути контактний, а тим паче самостійно піти з лікарні. На його думку, лікарем ОСОБА_20 , під час госпіталізації потерпілого ОСОБА_13 до відділення, не було вірно встановлено останньому діагноз, що призвело до призначення не вірного лікування. Потерпілий ОСОБА_13 , на його думку, повинен був госпіталізований до неврологічного відділення, а ні до травматологічного. Зазначив про те, що його вини у смерті ОСОБА_13 немає. Також просив суд визнати недопустимим доказом акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012 та висновок експерта № 25-к від 23.07.2013 з підстав зазначених у його письмовій промові в судових дебатах. 

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Встановлені судом обставини про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, ґрунтуються на досліджених у судових засіданнях доказах, які, на думку суду, є належними, допустимими та достатніми, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_14 , яка суду повідомила, що потерпілий ОСОБА_13 її чоловік. 13.10.2012 у вечірній час, приблизно о 21 год., задзвонив телефон та її свекрусі – ОСОБА_21 повідомили, що її син – ОСОБА_13 впав з велосипеда біля будинку культури внаслідок зіткнення з іншим велосипедистом. Вона поїхала до будинку культури, але її чоловіка на місці події вже не було. Там їй повідомили, що його забрала швидка медична допомога. Вона повернулася додому та знову задзвонив телефон. Слухавку взяла її свекруха. Після розмови остання повідомила, що дзвонили з ІНФОРМАЦІЯ_4 та просили приїхати забрати ОСОБА_13 додому, оскільки у нього немає грошей. Вона пішла до сусіда ОСОБА_22 та попросила щоб останній відвіз її до лікарні. Коли вони разом приїхали до лікарні побачили, що її чоловік лежить на кушетці. У приймальному відділенні знаходилися медична сестра ОСОБА_15 та молодша медична сестра ОСОБА_16 . ОСОБА_15 сказала щоб вона забирала чоловіка до дому. Вона та сусід взяли його під руки та повели до автомобіля. Після чого поїхали додому. Вночі у її чоловіка почалася рвота. Вони подзвознили до лікарні, їм сказали, що після падіння може бути рвота. Чоловік, після того як його привезли з лікарні, не вставав з ліжка, не балакав. 14.10.2012 приблизно о 17 годині йому стало погано. Перекосило обличчя. Почалися судоми. Вони викликали швидку медичну допомогу. Перша швидка не приїхала, оскільки не було вільних машин. Потім вони викликали іншу швидку медичну допомогу з с. Богодухівка. У лікарні їх зустрів черговий лікар. Його прізвища вона не пам`ятає. Останній поклав її чоловіка у травматологічне відділення. ІНФОРМАЦІЯ_8 її чоловік помер у реанімації. На запитання представника потерпілих – адвоката ОСОБА_9 потерпіла повідомила, що лікаря ОСОБА_8 біля свого чоловіка вона не бачила. Медсестри їй не казали, що її чоловіка оглядав лікар. Про те, що у її чоловіка немає грошей казала медична сестра ОСОБА_15 . На запитання захисника ОСОБА_7 потерпіла повідомила, що вона не запитувала навіщо потрібні гроші, але вважає, що напевно на лікування чоловіка. Забирати чоловіка додому сказала медична сестра ОСОБА_15 . Раніше вона працювала у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вдома ніяких ліків чоловіку вона не давала. Він постійно спав. Не їв. З лікарні чоловіка забирала у свідомості. Чи була у нього на голові кров вона не пам`ятає. З будинку він нікуди не виходив. Свідомість не втрачав. Була рвота. На наступний день перекосило обличчя. На запитання обвинуваченого ОСОБА_8 потерпіла повідомила, що вдома чоловік її не падав. Спочатку його лікував у травматологічному відділенні лікар ОСОБА_20 . Чому його не поклали відразу у неврологічне відділення їй невідомо. Не пам`ятає чи оглядав її чоловіка, після госпіталізації, невропатолог. У травматологічному відділенні йому робили уколи та ставили крапельниці. Під ранок 15.10.2012 її чоловіку стал погано та його перевели до реанімаційного відділення. В цей же день у реанімаційному відділенні її чоловік помер. На уточнююче запитання представника потерпілих ОСОБА_9 потерпіла повідомила, що вона згадала, що медична сестра ОСОБА_15 їй казала, що лікар не хоче оглядати її чоловіка, оскільки він п`яний;
- показаннями потерпілого ОСОБА_23 , який суду повідомив, що про обставини події йому відомо зі слів матері – ОСОБА_21 та невістки – ОСОБА_14 . Останні йому повідомили, що його брат – ОСОБА_13 їхав 13.10.2012 на велосипеді в с. Савківка та впав внаслідок зіткнення з іншим велосипедистом. З місця події його забрала швидка медична допомога та повезла до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Потім матері подзвонили з лікарні та сказали, щоб вона забирала сина додому, оскільки у нього немає грошей. Невістка з сусідом ОСОБА_22 поїхала за ним в лікарню. В лікарні його брату не зробили обстеження, не поклали на лікування та відправили додому. Можливо, якби йому надали належну медичну допомогу він залишися живим. Після повернення з лікарні його брату стало погано. Останній почав рвати кров’ю. Мати та невістка викликали швидку медичну допомогу. На запитання прокурора потерпілий повідомив, що мати казала, що у його брата була розбита голова. На голові була не оброблена рана. На ній була кров. Мати голову обробила. Домой його завели невістка та сусід ОСОБА_22 під руки. Вдома його брат весь час лежав. Він не міг підвестися. Швидку медичну допомогу викликали два-три рази. На запитання захисника потерпілий повідомив, що про подію йому розповідали і мати, і невістка. Хто, що казав він не може розділити. У приймальному відділі були дівчата медсестри. На запитання обвинуваченого потерпілий повідомив, що прізвища медсестер він не знає. Вони чергували в лікарні 13.10.2012. На рентген його брата відправив лікар ОСОБА_20 . Йому невідомо про те чи дивився його брата лікар - невропатолог;
- показаннями потерпілої ОСОБА_21 , яка суду повідомила, що потерпілий ОСОБА_13 її син. 13.10.2012 їй подзвонили та повідомили, що її син впав з велосипеда в с. Савківка біля будинку культури. Останньому викликали швидку медичну допомогу, яка забрала його до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Потім з лікарні їй подзвонили та сказали щоб забирали сина додому. Казали, що не хочуть класти до лікарні, оскільки чи п’яний, чи немає грошей. Точно як казали вона не пам’ятає. Невістка – ОСОБА_14 пішла до сусіда – ОСОБА_22 та попросила останнього щоб він відвіз її до лікарні за чоловіком. Вони поїхали та привезли сина додому. Останнього поклали на ліжко. Він не міг балакати. На голові у сина була гематома. В ночі у нього почалася рвота. Рвав кров’ю. Вони подзвонили до лікарні, де їм сказали, щоб вони потерпіли до ранку, так буває після падіння. З ранку вони викликали швидку медичну допомогу, але вона не приїхала. Під вечір почалися судоми. Вони знову викликали швидку медичну допомогу. Швидка в цей раз приїхала та її сина забрали до лікарні. В лікарні його поклали у травматологічне відділення, а потім, у зв’язку із погіршенням самопочуття, перевели до реанімації, де останній і помер. На запитання прокурора потерпіла повідомила, що чергові медсестри сказали забрати сина додому, оскільки п’яних не кладуть до лікарні. Казали, що лікар його не оглядав. Без сторонньої допомоги син не міг ходити. На голові було розбито. Кров була. Вона бачила рану, яка була не оброблена. Сина поклали на ліжко. Обробили рану. Він весь час лежав, не балакав. Двічі викликали швидку медичну допомогу. Її син рвав кров’ю. Казали потерпіть до ранку, таке буває. На запитання захисника потерпіла повідомила, що рана була вище вуха. Ближче до правої скроні. Одяг у її сина не був брудний. Рвати почав у три години ночі. У 17 годині почалися судоми. Вона працювала у ІНФОРМАЦІЯ_6 два роки у відділі кадрів. На запитання обвинуваченого потерпіла повідомила, що її син не був у стані алкогольного сп’яніння. Запах алкоголю вона від нього не чула. Лікував його лікар ОСОБА_20 у травматологічному відділенні. В лікарню вона не їздила. Вдома її син не падав. На рані була засохша кров. Медсестра казала, що забирайте його додому так як лікар ОСОБА_8 не кладе його до лікарні. Медичної освіти вона немає;
- показаннями свідка ОСОБА_24 , який суду повідомив, що він працює фельдшером ІНФОРМАЦІЯ_9 . Пам’ятає, що в жовтні 2012 року був виклик у населенний пункт Савківка забрати ОСОБА_13 . Він привіз його до ІНФОРМАЦІЯ_4 та здав до приймального відділення. На запитання прокурора повідомив, що від ОСОБА_13 він чув запах алкоголю. На той момент останній був фактично без свідомості. Він запідозрив у нього травму голови та вирішив доставити його до лікарні. На запитання представника потерпілих ОСОБА_9 повідомив, що скоріше за все у ОСОБА_13 була черепно-мозкова травма, але з момента події пройшло більше 10 років, а тому він може помилятися. Чи перебуває людина, чи ні, у стані алкогольного сп’яніння не впливає на її доставку, чи не доставку до лікарні. До людини, яка перебуває у стані алкогольного сп’яніння треба більш уважно ставитися під час її госпіталізації. У приймальному відділенні були жінки медсестри. Чи був присутній лікар ОСОБА_8 він не пам’ятає. Потерпілого вони занесли на ношах та поклали на каталку. Діагноз встановлює лікар. Медична сестра не приймає рішення щодо госпіталізації пацієнта. На запитання захисника свідок повідомив, що фельдшери швидкої медичної допомоги завжди ставлять попередній діагноз та виписують пацієнту направлення. Причину травми не завжди вказують в направленні. Чи розмовляв ОСОБА_13 в кареті швидкої медичної допомоги він не пам’ятає. На запитання обвинуваченого свідок повідомив, що реанімаційних заходів потерпілий не потребував;
- показаннями свідка ОСОБА_22 , який суду повідомив, що ОСОБА_13 був його сусідом. 13.10.2012 сусідка ОСОБА_14 попросила його з’їздити з нею до ІНФОРМАЦІЯ_4 щоб забрати звідти її чоловіка – ОСОБА_13 . Вони приїхали до лікарні. ОСОБА_13 лежав на кушетці. Він спав. Коли вони приїхали, він прокинувся. Впізнав його. Від нього відчувався запах алколголю. На куштці він сів самостійно. В автомобілі він щось бурмотів. На запитання прокурора свідок повідомив, що у ОСОБА_13 було подряпане обличчя. В кабінеті поруч сиділи медсестра ОСОБА_15 та молодша медсестра ОСОБА_16 . Двері в кабінет були відчинені. ОСОБА_13 перебинтований не був. Він та сусідка вели ОСОБА_13 під руки до автомобіля. На запитання представника потерпілих ОСОБА_9 свідок повідомив, що йому відомо про те, що на наступний день ОСОБА_13 стало погано. Він рвав. В другий раз до лікарні його везла швидка медична допомога з с. Богодухівки. Він вже не їздив. Йому відомо, що в с. Савківка ОСОБА_13 зітнувся на велосипеді зі своїм братом. З місця події його забрала швидка медична допомога. На запитання обвинуваченого свідок повідомив, що вдома ОСОБА_13 переодягнули у спортивний костюм та поклали на ліжко. На ногах покоджень він не бачив. На обличчі були синці. Скарг від нього він не чув. У автомобілі він не рвав. Сидів на задньому сидінні. На запитання захисника свідок повідомив, що він не може сказати чи була на голові у потерпілого рана. ОСОБА_13 був добре випивший. На запитання прокурора свідок повідомив, що швидка медична допомога забирала ОСОБА_13 з будинку на ношах. Він був без свідомості. Як останній рвав він не бачив. ОСОБА_13 не зловживає алкогольними напоями. Випиває тільки на свята;
- показаннями свідка ОСОБА_25 , який суду повідомив, що ОСОБА_13 його двоюрідний брат. 13.10.2012 він їхав на велосипеді в с. Савківка. Було вже темно. Перед собою він побачив тінь. Крутнув кермо велосипеда. Впав. На місці події були ще дівчата. Він та дівчата підійшли до велосипедиста, який впав. Велосипедистом виявився його двоюрідний брат ОСОБА_26 . Він лежав на траві, як будто спав. Він з дівчатами намагався його підняти, але їм не вдалося. Викликали швидку медичну допомогу, яка приїхала через 3 хвилини. Фельдшер ОСОБА_24 допоміг загрузити ОСОБА_13 в автомобіль. Потім від родичів він дізнався, що дружина брата ОСОБА_14 разом з сусідом ОСОБА_22 забрали ОСОБА_26 з лікарні додому, так як з лікарні подзвонили та сказали забирати. На запитання прокурора свідок повідомив, що ОСОБА_13 сам не йшов. Лежав на землі. Не стогнав. Думаю, що він був випивший. Впав ближче до трави, ніж до асфальта. Бордюра на місці падіння не було. На запитання захисника свідок повідомив, що фактичного зітнення велосипедів не було. Велосипеди були цілі. Дівчата світили лихтариками на мобільних телефонах. Крові на голові ОСОБА_13 він не бачив. ОСОБА_26 лежав на боку. Запаху алкоголю він від нього не чув, але вважав, що він був випивший, оскільки останній спокійно лежав та не розмовляв;
- показаннями допитаного в судовому засіданні 02.10.2015, під головуванням судді ОСОБА_27 , свідка ОСОБА_20 (07.09.2023 судом було задоволено клопотання представника потерпілих ОСОБА_9 про відтворення в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_20 у зв’язку із не можливістю його допиту в судовому засіданні внаслідок смерті). Останній суду повідомив, що він працює у ІНФОРМАЦІЯ_10 завідучим травматологічним відділенням. 14.10.2012 приблизно о 18 год. до лікарні привезли ОСОБА_13 як особу яка перебуває у стані алкогольного сп’яніння. Останньому зробили рентген голови. На знімку перелому кісток черепа не було. Потерпілий перебував у стані свідомості. Він його запитав: «Чи розуміє останній де він знаходиться?». ОСОБА_13 казав, що в лікарні. Було прийнято рішення покласти останнього в травматологічне відділення. Коли він підходив до нього останній спав. Біля нього чергувала його дружина. Під ранок, приблизно о 04 год. 30 хв., у ОСОБА_13 різко піднялась температура до 40 градусів. З’явилася задишка. Останнього перевели у реанімаційне відділення. На запитання представника потепілих ОСОБА_9 свідок повідомив, що черговий лікар самостійно приймає рішення щодо госпіталізації пацієнта. Деякі чергові лікарі радяться з лікарем – терапевтом, деякі – ні. Погоджувати з лікарем-терапевтом госпіталізацію пацієнта не обв’язково. На запитання захисника свідок повідомив, що під час госпіталізації потерпілого, на ньому ознак насилля не було (синців тощо). Рентген також не показав переломів кісток черепа. Доставляти ОСОБА_13 до обласної лікарні не було достатньо часу. На уточнююче запитання представника потерпілих ОСОБА_9 свідок повідомив, що було прийнято рішення щодо госпіталізації потерпілого, оскільки останній перебував у стані алкогольного сп’яніння. Коли особа у такому стані дуже важко відрізнити чи має остання захворювання, поки не вийде алкоголь з організма; 
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду повідомила, що працює медсестрою у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 1995 року. 13.10.2012 вона була на чергуванні в лікарні. Разом з нею на чергуванні також була молодша медична сестра ОСОБА_16 , з хірургів – лікар ОСОБА_8 . В цей день, у вечірні час доби, швидка медична допомога привезла ОСОБА_13 . Останній був у свідомому стані. Швидка завезла потерпілого до приймального відділу на каталці. На кушетку ОСОБА_13 перейшов самостійно. Лікар ОСОБА_8 підходив до ОСОБА_13 . Вона не пам’ятає чи оглядав він його. Три роки тому вона перехворіла ОСОБА_28 , тому не все пам’ятає. На голові у ОСОБА_13 була невеличка садина. Гематоми не було. Запах алкоголю від нього мабуть був. Потім за ОСОБА_13 приїхала дружина ОСОБА_14 разом із ОСОБА_22 та забрала чоловіка додому. Останній самостійно встав з кушетки, тримаючись за палець, та його повели до автомобіля. На запитання представника потерпілих ОСОБА_9 свідок повідомила, що вона підтримує покази надані нею на стадії досудового розслідування. Будь-якого примусу на стадії досудового розслідування на неї не здійснювали. На запитання обвинуваченого свідок повідомила, що я та ОСОБА_16 викликали вас до приймального відділу. Ви прийшли та підійшли до ОСОБА_13 його візуально. На голові була садна. ОСОБА_13 був у свідомості. Самостійно надав номер домашнього телефону. Слухавку спочатку взяла мати останнього. Від ОСОБА_13 вона не чула жодних скарг. Блювоти не було. Дружина сказала, що забирає свого чоловіка додому. Відмовляється від госпіталізації. Сказала, що чоловік її зловживає алкогольними напоями. Рентген і аналізи в лікарні на той час були безкоштовні. Ви не призначили ОСОБА_13 рентген та аналізи. На запитання захисника свідок повідомила, що фельдшер швидкої медичної допомоги ОСОБА_24 сказав, що ОСОБА_13 впав з велосипеда. У нього був грязний одяг. Садну на голові вона обробила. Кров не виступала. ОСОБА_13 відмахувався від неї руками. На біль в голові не скаржився. Вона знаходилась біля потерпілого весь час. Дружина забрала ОСОБА_13 також в її присутності. Заяву про відмову від госпіталізації остання не писала. На уточнююче запитання представника потерпілих ОСОБА_9 свідок повідомила, що ОСОБА_8 не проводив огляд потерпілого шляхом пальпації. Діагноз не ставив. Сказав, що ОСОБА_13 просто п’яний. На запитання прокурора свідок повідомила, що коли пацієнт відмовляється від госпіталізації вони викликать лікаря, якщо останній відпускає, роблять запис в амбулаторний журнал;
- відомостями протоколу огляду місця події з план-схемою та фототаблицями до нього від 15 жовтня 2012 року, відповідно до яких старший слідчий ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_19 , за участі завідуючого травматологічним відділенням ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_29 та понятих ОСОБА_30 і ОСОБА_31 провів огляд моргу Чорнобаївської ЦРЛ. В результаті огляду встановлено, що в приміщенні моргу, на металевому столі знаходиться труп гр. ОСОБА_13 . З поміж іншого, на голові трупа, зверху над лівим оком наявне садно темно синього кольору довжиною 2,5 см., на носі виявлено садно розміром 0,5 см. Біля носа трупа, а саме внизу під ним виявлено пляму бурого кольору, схожу на кров. Інших тілесних ушкоджень на видимих ділянках трупа виявлено не було. Труп ОСОБА_13 направляється до ІНФОРМАЦІЯ_12 для визначення причин смерті (т. 2, а.с. 31 – 35);
- відомостями довідки завідувача травматологічним відділенням ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_20 , відповідно до яких 14 жовтня 2012 року стаціонарно була надана допомога ОСОБА_13 . Крім цього була проставлена відмітка про смерть останнього 15 жовтня 2012 року о 07:20 год. (т. 2, а.с. 36);
- відомостями акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15 жовтня 2012 року, відповідно до яких судово-медичний експерт ОСОБА_32 провела судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_13 та встановила, що його смерть настала внаслідок черепно-мозкової травми: перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, забою-розмозження головного мозку. При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма, перелом кісток основи черепа, крововиливи під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, внутрішньо-мозкові гематоми, забій-розмозження головного мозку, садно, синці обличчя; синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна. Травма голови належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від чого й настала смерть потерпілого; синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження виникли до настання смерті від дії тупих твердих предметів. В крові трупа спирти не виявлено (т. 2, а.с. 52 – 54);
-відомостями посадової інструкції завідувача травматологічним відділенням ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 2, а.с. 56 – 61);
- відомостями посадової інструкції лікаря-хірурга ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка містить відмітку про ознайомлення ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 62 – 63);
- відомостями витягу із Журналу реєстрації амбулаторних хворих ІНФОРМАЦІЯ_4 за 2012 рік, у якому під № 536 вказано ОСОБА_13 , поступив 13 жовтня 2012 року, діагноз: алкогольна інтоксикація (т. 2 а.с. 64 – 66);
- відомостями витягу із Журналу прийому хворих на стаціонар та відмов у госпіталізації ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якому під № 4067 вказано ОСОБА_13 , якого госпіталізовано 14 жовтня о 18:55 год. із діагнозом «ЗЧМТ, забій г/мозку». Також міститься помітка – 15.10 помер (т. 2, а.с. 67 – 69);
- відомостями висновку експерта № 25-к Комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 19 листопада 2013 року, відповідно до яких причиною смерті гр. ОСОБА_13 є черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м’які мозкові оболонки головного мозку, внутрішньо-мозкових крововиливів, забою-розмізченням головного мозку, саден, синців обличчя. Враховуючи вираженість трупних змін у гр. ОСОБА_13 (трупне задубіння виражене добре, трупні плями відновлюють своє забарвлення через 2 хвилини) смерть ОСОБА_13 настала менше ніж за 6 годин до моменту дослідження трупа в морзі. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м’які мозкові оболонки головного мозку, внутрішьо-мозкових крововиливів, забою – розмізчення головного мозку, саден, синці обличчя; синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна. Черепно-мозкова травма належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження виникли до настання смерті від дії тупих твердих предметів. Вважають не виключеною можливість, виникнення всіх виявлених при дослідженні трупа ушкоджень за обставин вказаних в описовій частині постанови. Діагноз ОСОБА_13 при його поступленні до ІНФОРМАЦІЯ_4 13.10.2012 було встановлено невірно, призначення лікування йому також було не правильним. Вважають, що правильне та своєчасне лікування гр. ОСОБА_13 в ІНФОРМАЦІЯ_6 могло зберегти його життя, але не гарантувало цього. Черговий лікар та медичний персонал ІНФОРМАЦІЯ_4 , при прийнятті рішення щодо госпіталізації або відмові від неї для гр. ОСОБА_13 , повинен був попередньо призначити йому рентгенологічне обстеження голови та консультацію лікаря-невролога. Також, повинен був бути проведений особистий огляд ушкоджень лікарем. По результатам вищезгаданого повинно було прийняте рішення про госпіталізацію до лікарні з метою динамічного нагляду. У разі відмови у госпіталізації, у разі перебування у стані свідомості, гр. ОСОБА_13 повинен був зробити це письмово. Експертна комісія вважає, що мало місце порушення наступних нормативно-правових актів та інструкцій: протоколів надання медичної допомоги, затверджених наказом ІНФОРМАЦІЯ_14 від 25 квітня 2006 року № 380 та п. 2.7 посадової інструкції лікаря-хірурга, затвердженої головним лікарем ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 77 – 89); 
- відомостями протоколу надання медичної допомоги хворим із післятравматичними кістковими дефектами черепа затвердженого наказом МОЗ від 25.04.2006 № 380 (т. 2, а с. 90-93); 
- відомостями виписки із наказу № 57-к по ІНФОРМАЦІЯ_10 від 04 липня 2003 року, відповідно до яких ОСОБА_8 був прийнятий на 0,5 ставки лікаря-хірурга (дитячого) поліклінічного відділення та 0,5 ставки лікаря-хірурга (для надання екстренної допомоги) з 07 липня 2003 року (т. 2, а.с. 98);
- відомостями довідки головного лікаря ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_33 від 03.02.2014 № 65 (т. 2, а.с. 165); 
-відомостями посадової інструкції лікаря-ординатора хірургічного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 2, а.с. 173 – 174);
-відомостями посадової інструкції молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) стаціонарного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка містить відмітку про ознайомлення, зокрема ОСОБА_16 (т. 2, а.с. 175 – 176);
-відомостями посадової інструкції медичної сестри ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка містить відмітку про ознайомлення, зокрема ОСОБА_15 (т. 2, а.с. 177 – 181);
- відомостями посадової інструкції лікаря приймального відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 182 – 184);
-відомостями посадової інструкції чергового лікаря терапевтичного профілю ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 185);
-відомостями посадової інструкції чергового лікаря хірургічного профілю ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 186);
- відомостями посадової інструкції молодшої медичної сестри приймального відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка містить відмітку про ознайомлення, зокрема ОСОБА_16 (т. 2, а.с. 187 – 188);
- відомостями посадової інструкції медичної сестри ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка містить відмітку про ознайомлення, зокрема ОСОБА_15 (т. 2, а.с. 189 – 193);
- відомостями протоколу надання медичної допомоги хворим із забоєм головного мозку тяжкого ступеня, дифузним аксональним ушкодженням затвердженого наказом МОЗ від 25.04.2006 № 380 (т. 4 а.с. 73-76).
Також в судовому засіданні була допитана свідок  ОСОБА_16 , яка суду повідомила, що працює молодшою медичною сестрою у ІНФОРМАЦІЯ_6 . 13.10.2012 вона працювала у вечірній час доби. Швидка медична допомога привезла потерпілого ОСОБА_13 , як особу яка перебуває у стані алкогольного сп’яніння. Останній був у свідомості. Лежав п’яний на каталці. Медична сестра ОСОБА_15 покликала чергового лікаря ОСОБА_8 . Він разом з нею оглянув ОСОБА_13 . Оглянув голову, живіт. У ОСОБА_13 була подряпина біля носа. ОСОБА_8 сказав, що будемо робити рентген та аналізи. ОСОБА_13 повідомив номер телефону своїх рідних, попросив зателефонувати їм та сказати, щоб останні забрали його з лікарні. Слухавку взяла його мати. Остання спитала: "Де її син?". Їй відповіли, що її син в лікарні. Мати повідомила, що зараз приїде невістка та забере свого чоловіка додому. ОСОБА_15 обробила рану. Потім приїхала дружина ОСОБА_13 . Їй сказали, що лікар призначив обстеження та зараз вони його покличуть. Однак остання сказала, що не потрібно обстежень, оскільки вона забирає свого чоловіка додому. Також повідомила, що її чоловік кожний місяць в такому стані. В цей час ОСОБА_13 лежав на боку та дрімав. Дружина сказала, що не потрібно каталку, оскільки її чоловік сам піде. Він підвівся та пішов сам до автомобіля. Дружина підтримувала його за лікоть. На запитання прокурора свідок повідомила, що фельдшер швидкої медичної допомоги ОСОБА_24 сказав, що ОСОБА_13 перебуває у стані алогольного сп’яніння. Вона чула від нього запах алкоголю. Руки у ОСОБА_13 були в пилюці. Садну вони обробили. Перед цим покликали лікаря ОСОБА_8 . Він разом із медичною сестрою ОСОБА_15 ОСОБА_13 . ОСОБА_8 медичні рукавички не одягав, оскільки відкритої рани не було. Під час огляду ОСОБА_13 не скаржився, не кричав. ОСОБА_8 оглядав голову, живіт. Наказав медичній сестрі ОСОБА_15 обробити рану, а потім сказав, що потрібно робити рентген, аналізи, колоти ліки та вирішувати чи госпіталізувати ОСОБА_13 у відділення чи ні. Потім приїхала дружина ОСОБА_13 та навідріз відмовилася щоб її чоловіку робили обстеження. Відмову від госпіталізації вона не писала. Зараз пишуть, а тоді не писали. На голові у ОСОБА_13 була маленька подряпина. Біля потерпілого була вона, медична сестра ОСОБА_15 , дружина потерпілого – ОСОБА_14 та ОСОБА_22 ОСОБА_13 був у свідомості. Вони сказали дружині ОСОБА_13 , що зараз покличуть лікаря, але остання сказала, що не треба, ми пішли. ОСОБА_13 йшов самостійно. Дружина його підтримувала за лікоть. ОСОБА_22 пішов поруч. На запитання представника потерпілих ОСОБА_9 свідок повідомила, що вона не пам’ятає, які покази надавала слідчому на стадії досудового розслідування. Зараз надає правдиві покази. На запитання захисника свідок повідомила, що рідний брат ОСОБА_13 працював у ІНФОРМАЦІЯ_6 . З ним вона ніколи не пересікалася по роботі. На запитання обвинуваченого свідок повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 помер в реанімації. Його лікували лікарі ОСОБА_34 та ОСОБА_35 . 
В судовому засіданні, яке відбулось 23.12.2022, судом було частково задоволено клопотання представника потерпілих ОСОБА_9 та оголошено в судовому засіданні покази свідка ОСОБА_16 надані на стадії досудового розслідування та викладені у протоколі одночасного допиту осіб від 27.11.2014 (т. 2 а.с. 236-238) та відтворені технічні записи судових засідань від 11.09.2015 та від 13.12.2017 в частині допиту свідка ОСОБА_16 .
Так, відповідно до відомостям технічного запису судового засідання від 11.09.2015, під головуванням судді ОСОБА_27 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивих показань та за відмову від давання показань, свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що 12.10.2012 швидка медична допомога привезла до ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп’яніння. У останнього була садна на брові та по носу текла кров. Вона разом із ОСОБА_15 помили йому руки, ноги та обличчя, оскільки він був грязний та повідомили про пацієнта чергового лікаря ОСОБА_8 . Особисто ОСОБА_13 . ОСОБА_8 не оглядав, медичні перчатки не одягав. Це зробила медична сестра ОСОБА_15 під наглядом лікаря ОСОБА_8 , який стояв поруч та керував процесом. Видимих травм на голові у ОСОБА_13 не було. ОСОБА_15 обробила йому рану. При цьому будь-яких скарг щодо стану здоров’я ОСОБА_13 не висловлював. ОСОБА_13 привезла швидка медична допомога на каталці, оскільки останній був п’яний. Вони поклали його на кушетку. Він дав номер телефону своїх рідних. Приїхала його дружина. Їй вона особисто повідомила, що якщо її чоловіку вдома стане погано, щоб вона відразу везла його в лікарню. Чи призначав обвинувачений потерпілому лікування вона не пам’ятає. Після проголошення головуючим-суддею протоколу одночасного допиту осіб від 27.11.2014 на уточнюючі запитання представника потерпілих ОСОБА_9 свідок ОСОБА_16 повідомила, що вона підтримує свої покази зазначені в протоколі одночасного допиту осіб від 27.11.2014, зазначивши «якщо там так написано, значить так і було». Зазначила, що ОСОБА_8 не надавав вказівку робити ОСОБА_13 рентген та аналізи. Останній казав, що у ОСОБА_13 немає ніяких пошкоджень та він не потребує госпіталізації. Вказала, що вона з ОСОБА_15 просили госпіталізувати останнього до ранку наступного дня, але ОСОБА_8 відмовив, сказав: «…що йому на це скаже Мазур…». Ніяких медичних документів, за наслідками огляду ОСОБА_13 , ОСОБА_8 не складав. Якби лікар ОСОБА_8 госпіталізував потерпілого, то вона б до родичів ОСОБА_13 не дзвонила. ОСОБА_8 казав, що «…нічого страшного у ОСОБА_13 немає…», після чого дав вказівку відправлять його додому. Зазначила, що протокол вона читала та підписувала. 
Відповідно до відомостям технічного запису судового засідання від 13.12.2017, під головуванням судді ОСОБА_36 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивих показань та за відмову від давання показань, свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що при доставці 12.10.2012 до приймального відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 лікар ОСОБА_8 підійшовши до хворого лише дивився на нього, вона не пам’ятає щоб лікар робив хворому якісь призначення, сказав відправити додому, більше нічого. З приводу того чи ставив лікар ОСОБА_8 хворому ОСОБА_13 діагноз в той день – вона такого не пам’ятає. 
Після оголошення показів свідка ОСОБА_16 судом, в присутності адвоката ОСОБА_37 , був проведений повторний допит свідка ОСОБА_16 , яка суду повідомила, що вона не чула як ОСОБА_8 казав медичній сестрі ОСОБА_15 діагноз, який він встановив ОСОБА_13 . Лікар ОСОБА_8 оглядав останнього. Надав медсестрі вказівки та пішов. У ОСОБА_13 на голові біля брові була садна. ОСОБА_8 сказав обробити рану та привезти потерпілого в порядок. Сказав, що далі будуть робити йому рентген та брати аналізи та пішов до себе. ОСОБА_13 лежав на кушетці. Вони його розтормашили та він присів. Був у свідомості. Попросив щоб вони подзвонили до нього додому, дав номер телефону. Взяла слухавку його мати. Їй ніхто не казав, щоб вона приїджала та забирала сина. ОСОБА_15 обробила ОСОБА_13 рану. Помили йому руки. Готували до госпіталізації. Протягом години приїхала дружина ОСОБА_13 та сказала, що вона забирає чоловіка додому. При цьому були присутні ОСОБА_15 , вона та ОСОБА_38 . Потім вони пішли. Тоді ніхто не писав розписки про відмову від госпіталізації. Прийшов ОСОБА_8 та спитав: «Де хворий?». Вони сказали, що забрала дружина. На уточнююче запитання прокурора свідок повідомила, що вони пропонували дружині потерпілого покликати лікаря. Остання відмовилася. Під час огляду ОСОБА_13 ОСОБА_8 медичні перчатки не одягав. Крові на голові потерпілого не було. Її покази на стадії досудового розслідування коректував слідчий ОСОБА_19 ОСОБА_8 казав, що далі буде рентген та аналізи. Подивимось, що скаже Мазур. Робив запис в амбулаторний журнал.
Після проведення повторного допиту свідка ОСОБА_16 судом було задоволено клопотання представника потерпілих ОСОБА_9 щодо виклику в судове засіданні слідчого ОСОБА_19 для допиту останнього в якості свідка.
Так допитаний в якості свідка слідчий ОСОБА_19 суду повідомив, що у зв’язку із тим, що з часу проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні пройшло багато часу він не пам’ятає всі обставини по справі. Пам’ятає, що під час проведення досудового розслідування проводив допит свідка ОСОБА_16 . Під час допиту свідків він керується нормами КПК України. Протокол допиту пише зі слів свідків. Потім допитаним особам надає протокол для ознайомлення. Контролює щоби вони ознайомилися із ним. Жодного тиску на допитуємих осіб ніколи не здійснював. 
Після допиту свідка ОСОБА_19 судом було задоволено клопотання представника потерпілих ОСОБА_9 щодо одночасного допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_19 .
Так, під час одночасного допиту свідків, свідок ОСОБА_16 , в присутності адвоката ОСОБА_37 , повідомила, що свої покази надані слідчому під час проведення досудового розслідування вона не читала, оскільки не було часу. Вважала, що розписалася за те, що розпочалося кримінальне розслідування. В суді - 11.09.2015, під головуванням судді ОСОБА_27 , давала покази також під впливом слідчого ОСОБА_19 , який казав їй давати свідчення проти ОСОБА_8 . Думає, що ОСОБА_15 злякалася та надала свідчення проти лікаря. Протокол на ознайомення їй слідчий ОСОБА_19 не давав. Не знає звідки слідчий знав, які покази слід писати. Можливо йому свідок ОСОБА_15 повідомила. З боку представника потерпілих ОСОБА_9 вона зазнавала тиску. 
Свідок ОСОБА_19 суду повідомив, що під час допиту свідка ОСОБА_16 він дотримувався вимог ст. 224 КПК України. Ознайомив свідка із протоколом її допиту. Остання розписалася в протоколі. Тиску на свідка не чинив. Протокол допиту писав зі слів свідка. 
Надаючі оцінку показам свідка ОСОБА_16 суд приходить до наступних висновків.
Так під час допиту свідка судом, остання повідомила про те, що обвинувачений ОСОБА_8 оглядав потерпілого ОСОБА_13 , а саме: оглянув голову та живіт. Після огляду він дав вказівку зробити останньому рентген та взяти аналізи. Сказав, що після цього буде вирішено питання щодо можливої госпіталізації ОСОБА_13 до лікарні. Однак, оскільки до лікарні приїхала дружина потерпілого – ОСОБА_14 та без дозволу лікаря забрала свого чоловіка додому, обстеження останньому не вдалося зробити. 
Суд зазначає, що вказані покази свідка, надані в судовому засіданні, суперечать показам наданим останньою під час досудового розслідування справи та в судових засіданнях під головуванням суддів ОСОБА_27 та ОСОБА_36 , а саме: свідок повідомляла, що обвинувачений ОСОБА_8 особисто потерпілого ОСОБА_13 не оглядав, а оглядала медична сестра ОСОБА_15 . Діагноз потерпілому не ставив, будь-яких призначень, зокрема: рентгену, аналізів, консультацій інших лікарів, не робив. Не вирішував питання щодо госпіталізації ОСОБА_13 в лікарню, оскільки останній не мав тілесних ушкоджень, а перебував лише у стані алкогольного сп’яніння. 
Наявність суперечностей в показах свідок ОСОБА_16 пояснювала тим, що надавати викривальні покази на обвинуваченого їй казав слідчий ОСОБА_19 . Протокол одночасного допиту осіб від 27.11.2014 вона не читала, оскільки у неї не було часу.
Надані в судовому засіданні покази свідка ОСОБА_16 суд оцінює критично, як такі, що не відповідають обставинам справи та спростовуються показами інших свідків та потерпілих, а отже не може покласти їх в основу судового рішення. 
Так, покази свідка ОСОБА_16 надані в судовому засіданні суперечать показам свідка ОСОБА_15 , яка суду показала, що лікар ОСОБА_8 особисто ОСОБА_13 не оглядав, будь-яких обстежень останньому не призначав. При цьому, суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_15 надавала аналогічні покази на всіх етапах досудового та судового слідства. 
Також, покази свідка ОСОБА_16 суперечать показам потерпілої ОСОБА_14 , яка будучи під присягою, повідомила суду про те, що медичні сестри ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили її про те, що лікар ОСОБА_8 не призначав її чоловіку обстеження та лікування, а сказав забирати його додому, оскільки він не має тілесних ушкоджень, а перебуває лише у стані алкогольного сп’яніння. 
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий ОСОБА_19 заперечив будь-який вплив на свідка ОСОБА_16 . Суду повідомив, що остання ознайомлювалася із протоколом її допиту та підписала протокол без будь-яких зауважень.
Суд звертає увагу на те, що під час допиту свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні 11.09.2015 свідок повідомляла суду про те, що протокол одночасного допиту осіб від 27.11.2014 вона читала та підписувала. 
При цьому на стадії досудового розслідування будь-яких скарг щодо незаконних, на думку останньої, дій слідчого ОСОБА_19 свідок не подавала. 
Також, в ході судового розгляду, судом досліджені документи, які безпосередньо не доводять вину обвинуваченого, проте надані стороною обвинувачення в підтвердження правомірності проведення слідчих дій під час досудового розслідування:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно відомостям якого 19 лютого 2013 року зареєстровано кримінальне провадження за заявою ОСОБА_18 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 140 КК України відносно ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 1);
- заяву ОСОБА_18 про проведення перевірки законності дій медичних працівників від 12 лютого 2013 року адресовану прокурору Чорнобаївського району ОСОБА_39 , відповідно до якої останній просив провести перевірку можливого факту неналежного надання ОСОБА_13 медичної допомоги працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 4 – 5);
- доручення про проведення досудового розслідування від 19 лютого 2013 року, відповідно до якого начальником ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_40 доручено заступнику начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_19 провести досудове розслідування за заявою ОСОБА_18 , який повідомив про ненадання належної медичної допомоги ОСОБА_13 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 в період часу з 13 жовтня 2012 року по 15 жовтня 2012 року, що спричинило смерть хворого (т. 2, а.с. 9);
- повідомлення старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 від 19 лютого 2013 року, адресоване ОСОБА_18 , про прийняття заяви про ненадання належної медичної допомоги гр. ОСОБА_13 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та її реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та початок досудового розслідування (т. 2, а.с. 10);
- повідомлення старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 від 19 лютого 2013 року, адресоване прокурору прокуратури Чорнобаївського району ОСОБА_41 про початок досудового розслідування за заявою ОСОБА_18 про ненадання належної медичної допомоги гр. ОСОБА_13 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 11);
- постанову прокуратури Чорнобаївського району про призначення прокурора від 20 лютого 2013 року, відповідно до якої прокурором у кримінальному провадженні № 12013250280000150 призначено ОСОБА_41 (т. 2, а.с. 13);
- постанову прокуратури Чорнобаївського району про призначення прокурора від 04 квітня 2013 року, відповідно до якої прокурором у кримінальному провадженні № 12013250280000150 призначено ОСОБА_42 (т. 2, а.с. 15);
- постанову прокуратури Чорнобаївського району про зміну групи прокурорів від 11 грудня 2015 року, відповідно до якої було змінено групу прокурорів та визначено у такому складі: прокурорів прокуратури Чорнобаївського району ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та заступника прокурора Чорнобаївського району ОСОБА_46 , якого визначено старшим групи прокурорів (т. 1, а.с. 236 – 237);
-рапорт помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_47 від 15 жовтня 2012 року, відповідно до якого по телефону до чергової частини 15 жовтня 2012 року о 07 год. звернувся ОСОБА_20 та повідомив, що в ІНФОРМАЦІЯ_4 доставлено гр. ОСОБА_13 з діагнозом ЧМТ (т. 2, а.с. 29);
-рапорт помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_48 від 15 жовтня 2012 року, відповідно до якого по телефону до чергової частини 15 жовтня 2012 року о 08 год. звернувся лікар ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_20 та повідомив про те, що в реанімаційному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 30);
- направлення слідчого ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_19 на судово-медичне дослідження (обстеження ) Золотоніського відділення СМЕ трупа ОСОБА_13 з метою з`ясування обставин смерті останнього (т. 2, а.с. 38);
- довідку, складену старшим слідчим ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_19 , відповідно до якої 17 жовтня 2012 року, у телефонній розмові з судово-медичним експертом ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_32 було встановлено, що згідно акту судово-медичного дослідження № 231 від 15 жовтня 2012 року причиною смерті ОСОБА_13 є перелом кісток основи черепа, крововилив під оболонки головного мозку (т. 2, а.с. 49);
- постанову про відмову у порушенні кримінальної справи по факту смерті ОСОБА_13 від 18 жовтня 2012 року (т. 2, а.с. 50) та повідомлення ОСОБА_14 про прийняття вказаної постанови (т. 2, а.с. 51);
- постанову старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 від 23 липня 2013 року, якою у даному кримінальному провадженні призначено комісійну судово-медичну експертизу (т. 2, а.с. 70) та повідомлення про її призначення (т. 2, а.с. 72 – 74);
- постанову заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про перекваліфікацію злочину від 20 листопада 2013 року, відповідно до якої у даному кримінальному провадженні було перекваліфіковано злочинні дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 139 КК України на ч. 1 ст. 140 КК України (т. 2, а.с. 94);
- повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 16 грудня 2013 року, якою повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України (т. 2, а.с. 112);
- постанову заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про залучення захисника від 17 грудня 2013 року, відповідно до якої у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 залучено захисника ОСОБА_49 (т. 2, а.с. 115);
- повідомлення заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про задоволення клопотання щодо надання копії комісійної судово-медичної експертизи № 25-к від 19 листопада 2013 року, яке адресується підозрюваному ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_50 (т. 2, а.с. 124);
- заяву ОСОБА_14 про залучення її до кримінального провадження як потерпілу (т. 2, а.с. 125);
- заяву ОСОБА_21 про залучення її до кримінального провадження як потерпілу (т. 2, а.с. 131);
- заяву ОСОБА_23 про залучення його до кримінального провадження як потерпілого (т. 2, а.с. 135);
- клопотання заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави від 24 грудня 2013 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України (т. 2, а.с. 139 – 141);
- ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_17 від 24 грудня 2013 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави (т. 2, а.с. 143);
- клопотання ОСОБА_8 про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи від 06 лютого 2014 року з додатками (т. 2, а.с. 147 – 165);
- повідомлення заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 , адресоване підозрюваному ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_50 , про задоволення клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи від 06 лютого 2014 року (т. 2, а.с. 166);
- клопотання заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні від 08 лютого 2014 року (т. 2, а.с. 194 – 196);
- постанову прокурора Чорнобаївського району ОСОБА_51 про продовження строку досудового розслідування від 13 лютого 2014 року, відповідно до якої строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було продовжено до 16 березня 2014 року (т. 2, а.с. 198 – 200);
- постанову заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 13 лютого 2014 року (т. 2, а.с. 201 – 203) та повідомлення про її призначення (т. 2, а.с. 204 – 207);
- постанову заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 06 березня 2014 року (т. 2, а.с. 212 – 213) та повідомлення про її призначення (т. 2, а.с. 214 – 217);
- постанову заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про зупинення досудового розслідування від 06 березня 2014 року, відповідно до якої досудове розслідування даного кримінального провадження було зупинене (т. 2, а.с. 225 – 226) та повідомлення про його зупинення (т. 2, а.с. 227 – 230);
- постанову заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 про відновлення досудового розслідування від 26 листопада 2014 року, відповідно до якої досудове розслідування даного кримінального провадження було відновлено (т. 2, а.с. 232) то повідомлення про його відновлення (т. 2, а.с. 233);
- постанову заступника прокурора Чорнобаївського району ОСОБА_52 від 27 листопада 2014 року про призначення групи прокурорів відповідно до якої було призначено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено у такому складі: прокурора ОСОБА_53 та заступника прокурора Чорнобаївського району ОСОБА_46 , якого визначено старшим групи прокурорів (т. 2, а.с. 235);
- заяви потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_14 від 28 листопада 2014 року, адресовані заступнику начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 , відповідно до яких заявники повідомили, що на даний час із цивільними позовами звертатися не будуть (т. 2, а.с. 239 – 241);
-повідомлення учасникам кримінального провадження про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів від 26 листопада 2014 року (т. 2, а.с. 244 – 247);
-протоколи про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 29 листопада 2014 року (т. 2, а.с. 248 - 250);
- рапорт заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 від 29 листопада 2014 року, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_8 від ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та отримання будь-яких документів по кримінальному провадженні відмовився (т. 2, а.с. 251);
- довідка філії ІНФОРМАЦІЯ_18 КУ « ІНФОРМАЦІЯ_19 № 17 від 21 січня 2016 року, відповідно до якої карти виїзду ШМД № 2705 від 13 жовтня 2012 року та № 2626 від 14 жовтня 2012 року в наявності немає, так як термін зберігання такої документації становить один рік. По даних виїздах в наявності карти викликів ШМД та журнали запису звернень про невідкладну медичну допомогу Чорнобаївської та ІНФОРМАЦІЯ_20 (т. 4, а.с. 1);
- постанову заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_54 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 14 січня 2015 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_43 , прокурорів Золотоніської місцевої прокуратури у Чорнобаївському відділі ОСОБА_55 , ОСОБА_44 , прокурора Золотоніської місцевої прокуратури у ІНФОРМАЦІЯ_21 ОСОБА_56 , як старшого групи (т. 4, а.с. 15 – 16);
- постанову керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_57 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 02 серпня 2016 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_43 , прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_58 , прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_59 , як старшого групи (т. 4, а.с. 192);
- постанову в.о. керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_60 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 08 лютого 2017 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_43 , прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_59 , прокурорів Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_58 , як старшого групи (т. 5, а.с. 64);
- постанову керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_57 про зміну групи прокурорів від 03 жовтня 2017 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_43 , прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_59 , прокурорів Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_63 , ОСОБА_58 , як старшого групи (т. 5, а.с. 121);
- постанову заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_54 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 05 липня 2019 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_64 , прокурорів Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_43 , ОСОБА_3 , як старшого групи (т. 6, а.с. 44);
- постанову керівника Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_54 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 20 квітня 2021 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: прокурорів Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_43 як старшого групи (т. 7, а.с. 11);
- постанову заступника керівника Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_54 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 27 травня 2022 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: прокурорів Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в.о. начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_43 , як старшого групи (т. 8, а.с. 42 - 43);
- лист ІНФОРМАЦІЯ_22 № 144/32.9-23 від 30 березня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_29 помер ІНФОРМАЦІЯ_23 , про що було складений актовий запис про смерть № 107 від 27 вересня 2017 року (т. 9, а.с. 139);
- постанову заступника керівника Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_54 про зміну групи прокурорів від 17 листопада 2023 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_5 , прокурорів Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як старшого групи (т. 10, а.с. 09 - 10);
- постанову заступника керівника Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_54 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 15 жовтня 2024 року, відповідно до якої змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні та визначено її у складі: прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_43 , начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 , як старшого групи (т. 10, а.с. 191 - 192).
Також в судовому засіданні були дослідженні докази надані стороною обвинувачення, які не доводять вину обвинуваченого:
- протокол засідання клініко-експертної комісії ІНФОРМАЦІЯ_24 за профілем невідкладна допомога від 21 листопада 2012 року, відповідно до якого комісією було проведено аналіз надання медичної допомоги ОСОБА_13 в умовах ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатами якого було встановлено, що у приймальному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено недоліки у веденні медичної документації, а саме відсутній запис чергового лікаря у журналі прийому хворих до стаціонару про відмову потерпілого ОСОБА_13 від госпіталізації 13 жовтня 2012 року. Обстеження та медична допомога ОСОБА_13 надавалася відповідно до протоколів про надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України. ОСОБА_13 у лікуванні не відмовлено. Дії медичних працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , які б призвели до летального наслідку не виявлено (т. 1, а.с. 26 – 32);
- висновок експерта № 15-к Комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 06 березня 2014 року, відповідно до якого за результатами проведеної додаткової комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_13 було встановлено, що бездіяльність чергового лікаря-хірурга ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 не перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 220 – 223);
- CD-R диск з допитом свідка ОСОБА_15 , що мав місце 12.12.2016 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_25 записаний соціальним телебаченням Черкащини – телеканалом TV100 (т. 7 а.с. 64).
Сторона захисту письмові докази по справі не подавала, клопотання про допит свідків не заявляла.

Висновки суду щодо допустимості та належності доказів.

У письмовій промові до судових дебатів обвинувачений ОСОБА_8 просить суд визнати недопустимим доказом – акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012. Вказане клопотання мотивує тим, що в матеріалах судової справи міститься супровідний лист старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 на адресу Головного лікаря ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_65 , вихідний № 6244 від 15.10.2012, відповідно до відомостям якого слідчий просить згідно положення ч. 17 ст. 11 ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1991 та у зв’язку з виключною необхідністю під час розгляду матеріалів по факту смерті гр. ОСОБА_13 надати історію хвороби ОСОБА_13 , який перебував на стаціонарному лікуванні в травматалогічному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_4 з 14.10.2012 для проведення судово-медичного дослідження трупа.
В матеріалах кримінальної справи відсутній супровідний лист від ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу правоохоронного органу щодо надання медичної карти/історія хвороби ОСОБА_13 .
Отже, після початку досудового розслідування, 19.02.2013 в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 12013250280000150 – не відбувалося ніяких слідчих дій покликаних на отримання медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 4081, що підтверджується матеріалами кримінальної справи та реєстром матеріалів досудового розслідування кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів надається особою, у володінні якої вони знаходяться. Лише у разі відмови особи надати такий доступ, процесуальний закон вимагає втручання слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов’язати володільця надати тимчасовий доступ до речей і документів органу досудового розслідування.
У відповідності до положень ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать, зокрема, відомості, які можуть становити лікарську таємницю. 
Однак матеріали справи не містять даних, які б свідчили про те, що слідчий звертався до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до медичної документації хворого ОСОБА_13 . Безпосередньо самі потерпілі та ІНФОРМАЦІЯ_4 не надавала слідчому медичну карту хворого № 4081.
Тому, отриманий акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012 отриманий не в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 12013250280000150 від 19.02.2013, а тому не є належним та допустимим доказом в розумінні вимог КПК України.
Крім того, в основу акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012 – ліг неналежний та недопустимий доказ – медична карта хворого № 4081 на ім’я ОСОБА_13 .
У письмовій промові до судових дебатів обвинувачений ОСОБА_8 також просить суд визнати недопустимим доказом – висновок експерта/експертизи за матеріалами справи/ № 25-к від 23.07.2013. Клопотання мотивовано тим, що відповідно до положень ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
В рамках кримінального провадження старшим слідчим ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_19 ухвалена постанова про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 23.07.2013. В пункті № 4 даної постанови зазначено, що для дослідження експерту надати: копію даної постанови; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 4081; два рентген-знімки ОСОБА_13 ; копію акту судово-медичного дослідження № 231 від 15.10.2012.
В матеріалах кримінального провадження міститься супровідний лист від 29.07.2013 за вихідним № 4960 від слідчого ОСОБА_19 на адресу завідуючого обласного бюро СМЕ ОСОБА_66 . В додатках зазначені докази: копія даної постанови; медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 4081; два рентген-знімки ОСОБА_13 ; копія акта судово-медичного дослідження № 231 від 15.10.2012. 
Дані документи обласне бюро СМЕ отримує 29.07.2013, що засвідчено підписом.
Супровідний лист в.о. начальника КУ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 28.07.2013 № 04-03/45 на № 4960 від 29.07.2013 на адресу слідчого ОСОБА_19 , висновок експерта/експертиза за матеріалами справи/ № 25-к комісійної судово-медичнї експертизи від 23.07.2013 за фактом смерті ОСОБА_13 .
Експертна установа отримала лише 29.07.2013 документи, які лягли в основу висновку експертизи, яка виконана 23.07.2013, тобто до отримання від слідчого відповідно постанови слідчого, медичної чи іншої документації. 
В порушення вимог КПК України слідчим ОСОБА_19 отримано медичну документацію № 4081 ОСОБА_13 до внесення відомостей до ЄРДР.
Далі в порушення вимог КПК України слідчий ОСОБА_19 , здійснив направлення, 15.10.2012 на судово-медичне дослідження (обстеження) ІНФОРМАЦІЯ_12 внаслідок чого отримано акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012 до внесення відомостей до ЄРДР.
Далі, як наслідок, медична документація № 4081 ОСОБА_13 та акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012, які отримані з порушенням вимог норм КПК України, лягли в основу (були предметом дослідження) висновку експерта/експертиза за матеріалами справи/ № 25-к від 23.07.2013.
Також у письмовій промові до судових дебатів обвинувачений заявляє про те, що під час досудового слідства було порушено його право на захист як обвинуваченого.
Так в матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого від 13.02.2014 про призначення по справі додаткової комісійної судово-медичної експертизи, винесена за письмовим клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 . На розгляд експерта ставилась велика кількість питань пов’язаних з причиною смерті ОСОБА_13 . Матеріали провадження та постанова слідчого з даних питань були направлені до головного бюро судово медичної експертизи м. Київ.
19.02.2014, а потім і 30.03.2014 експертами даного бюро було направлено органу досудового розслідування вимогу надати для розв’язання поставлених перед ними питань гістологічний матеріал від трупа ОСОБА_13 . Дана вказівка не була виконана і матеріали провадження повернуто на адресу слідства без виконання призначеної екпертизи. Вподальшому орган досудового розслідування знову призначив її проведення вже в ІНФОРМАЦІЯ_13 , але без питань які просив поставити обвинувачений ОСОБА_8 , зазначивши при цьому лише одне єдине питання: «Чи перебувають дії обвинуваченого ОСОБА_8 в прямому причинному зв’язку зі смертю ОСОБА_13 .?», чим позбавив його, як обвинуваченого, права ставити перед експертом питання які він вважає за необхідне.
Окрім того, обвинувачений звертає увагу суду на не дотримання заявником вимог закону при поданні заяви про злочин. 
Так, 12.02.2013 вхідний номер 25-16/634 вх13, ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_23 звернувся до прокурора Чорнобаївського району ОСОБА_51 із заявою про проведення перевірки законності дій медичних працівників.
Тобто, не потерпілі, не родичі, а громадянин майже через три місяці після події звертається до правоохороних органів із заявою.
Довіреність від 18.10.2012, зареєстрована в реєстрі за № 2798 – не містить делегованого права ОСОБА_18 на звернення до правоохоронних органів із заявою про злочин та/або злочини від імені ОСОБА_23 
ОСОБА_18 не вказав у своїй заяві від 12.02.2013, що він попереджений про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.
Як вбачається із витягів ЄРДР за № 12013250280000150 від 19.02.2013 – заявник ОСОБА_18 на підставі заяви від 18.02.2013, яка надійшла в чергову частину ІНФОРМАЦІЯ_15 , а не на підставі заяви ОСОБА_18 від 12.02.2013, яка надійшла прокурору Чорнобаївського району ОСОБА_67 . 
Заява ОСОБА_18 , яка надійшла на адресу чергової частини ІНФОРМАЦІЯ_15 , в матеріалах кримінальної справи – відсутня.
Окрім того заявник у заяві про вчинення злочину не вказував його прізвище, а зазначав про ненадання медичної допомоги працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже вказана заява не повинна була бути внесена до ЄРДР.
На вищезазначні клопотання суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит.
Недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ч.ч. 1, 3 ст. 89 КПК України)
Отже, критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.
Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК України, послатись на конкретний пункт цієї норми.
При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України.
Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України.
У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, крім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства.
Крім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження (постанова ВС від 22.10.2021 у справі № 487/5684/19). 
Суд зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_8 15.03.2024, в ході судового розгляду кримінального провадження, вже звертався до суду із клопотанням в порядку ст. 89 КПК України про визнання очевидно недопустимим доказом висновок експерта/експертиза за матеріалами справи/25-к від 23.07.2013 (т. 10 а.с. 32-36). 
Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимим доказом висновок експерта від 23 липня 2013 року за № б/н в порядку ч. 2 ст. 89 КПК України, обвинувачений посилається на той факт, що слідчим ОСОБА_19 зібрано докази поза межами кримінального провадження, а саме отримано медичну документацію № 4081 потерпілого ОСОБА_13 до внесення відомостей в ЄРДР. Далі, слідчий ОСОБА_19 15 жовтня 2012 року здійснив направлення на судово-медичне дослідження (обстеження) до ІНФОРМАЦІЯ_12 в наслідок чого було отримано акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15 жовтня 2012 року № б/н до внесення відомостей в ЄРДР. Таким чином, медична документація № 4081 ОСОБА_13 та акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15 жовтня 2012 року № б/н лягли в основу (були предметом дослідження) висновку експерта /експертиза за матеріалами справи/ № 25-к від 23 липня 2013 року за № б/н.
Із аналізу змісту клопотання про визнання недопустимими доказами: акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012 та висновок експерта/експертизи за матеріалами справи/ № 25-к від 23.07.2013 вбачається, що підставою для визнання вказаних доказів недопустимими є те, що слідчим ОСОБА_19 було отримано медичну документацію № 4081 потерпілого ОСОБА_13 до внесення відомостей в ЄРДР та без ухвали слідчого судді по надання тимчасового доступу до медичної документації хворого ОСОБА_13 .
На вищевказане суд зазначає наступне.
Так, дії слідчого ОСОБА_19 , які на думку обвинуваченого ОСОБА_8 , були вчинені із порушенням норм КПК України, мали місце 15 жовтня 2012 року, тобто в період дії Кримінально-процесуального кодексу України в редакції Закону Української РСР від 28 грудня 1960 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 97 КПК України в редакції Закону Української РСР від 28 грудня 1960 року, коли необхідно перевірити заяву або повідомлення про злочин до порушення справи, така перевірка здійснюється прокурором, слідчим або органом дізнання в строк не більше десяти днів шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних документів.
Відповідно до п.п.п. 3, 7, 8 Перехідних положень КПК України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI заяви та повідомлення про злочини, які надійшли до органів дізнання, слідчих, прокурорів до набрання чинності цим Кодексом і по яких не прийнято рішення про порушення кримінальної справи або про відмову у порушенні кримінальної справи, передаються органам досудового розслідування згідно з цим Кодексом для початку досудового розслідування в порядку, встановленому цим Кодексом.
Оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та положеннями цього Кодексу.
Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Отже, як встановлено судом, дії слідчого ОСОБА_19 , на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 як на підстави своїх заперечень, були здійснені під час дії Кримінально-процесуального кодексу України в редакції Закону Української РСР від 28 грудня 1960 року та повністю відповідали нормам ч. 4 ст. 97 КПК України, який діяв на той час.
Стосовно відсутності ухвали слідчого судді на тимчасовий доступ до медичної карти/історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 4081, суд зазначає, що такий суб`єкт кримінального провадження як слідчий суддя з`явився з набранням чинності новим Кримінальним процесуальним кодексом України, що відбулося 20.11.2012.
Отже, дії слідчого ОСОБА_19 на час витребування 15.10.2012 у Головного лікаря Чорнобаївської ЦРЛ медичної карти/історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 4081, відповідали вимогам КПК України, який діяв на той час.
Стосовно, посилання обвинуваченого у письмовій промові до судовий дебатів про відсутність у гр. ОСОБА_18 повноважень від потерпілих у вказаному кримінальному провадженні на подання до правоохоронних органів заяви про вчинення злочину, суд зазначає наступне.
На а.с. 4-5 т. 2 міститься заява гр. ОСОБА_18 від 12.02.2013 про проведення перевірки законності дій медичних працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
До вказаної заяви приєднана копія довіреності посвідчена приватним нотаріусом Чорнобаївського нотаріального округу ОСОБА_68 18.10.2012, зареєстрована в реєстрі за № 2798, відповідно до змісту якої ОСОБА_23 уповноважив ОСОБА_18 представляти інтереси останнього зокрема в органах дізнання, попереднього слідства та прокуратурі з усіма правами наданими законом зокрема потерпілому, включаючи (але не обмежуючись) права: підписувати та подавати заяви (т. 2 а.с. 7). Довіреність видана без права на отримання за Довірителя належних йому грошових коштів або майна строком на три роки, без права передоручення повноважень іншим особам, і діє до 18.10.2015.
Отже, зі змісту вказаної довіреності вбачається, що гр. ОСОБА_18 станом на 12.02.2013 уповноважений був подавати заяву до правоохоронних органів від імені ОСОБА_23 .
Також в матеріалах справи на а.с. 125, 131, 135 т. 2 містяться заяви від ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 про залучення останніх до провадження як потерпілих.
Отже, відсутні підстави вважати, що заява гр. ОСОБА_18 подана останнім 12.02.2013 не відповідала волі потерпілих. 
Стосовно твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення його права на захист у зв`язку із непроведенням по справі додаткової комісійної судово-медичної експертизи приначеної постановою слідчого від 13.02.2014, суд зазначає наступне.
Так, судом 05.02.2026, з врахуванням принципу змагальності сторін в процесі, було розглянуто клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи та в задоволенні вказаного клопотання - відмовлено. Розглядаючи дане клопотання суд прийшов до висновку, що стороною захисту не доведено наявність передбачених положеннями КПК України підстав для доручення експертній установі проведення додаткової судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні.
Стосовно зауважень обвинуваченого щодо фабули кримінального провадження № 12013250280000150 від 19.02.2013 зазначеного у витягах з ЄРДР, а саме відсутності його прізвища у фабулі, суд зазначає, що відомості щодо можливого вчинення кримінального правопорушення було внесено до ЄРДР за фактом смерті хворого ОСОБА_13 .
Стосовно твердження обвинуваченого ОСОБА_8 у клопотанні про визнання недопустимим доказом висновок експерта/експертизи за матеріалами справи/ № 25-к від 23.07.2013 по те, що дана експертиза виконана 23.07.2013, натомість документи, які лягли в основу висновку експертна установа отримала лише 29.07.2013, суд зазначає, що вказані висновки обвинуваченого є помилковими, оскільки відповідно до відомостям зазначеним у висновку експерта № 25-к ( а.с. 77 т. 2) проведення експертизи закінчено 19.11.2013 та 25.11.2013 висновок експерта разом із додатками був направлений експертною установою на адресу слідчого ОСОБА_19 (а.с. 76 т. 2).
Отже, наявність будь-яких процесуальних порушень, що могли потягнути за собою недопустимість або неналежність доказів, судом не встановлено. 
Оцінка суду.
Основним безпосереднім об’єктом злочину, передбаченому ст. 140 КК України є здоров’я та життя особи, додатковим обов’язковим – установлений порядок виконання медичними та фармацевтичними працівниками своїх професійних обов’язків. 
Потерпілим від злочину є хворий.
Об’єктивна сторона злочину (ч. 1 ст. 140 КК України) характеризується трьома обов’язковими ознаками: діянням – невиконанням чи неналежним виконанням медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов’язків внасідок недбалого чи несумлінного до них ставлення; тяжкими наслідками для хворого; причинним зв’язком між вказаними діяннями та наслідками. 
Невиконання професійних обов’язків – це невчинення дій (повна бездіяльність) медичним або фармацевтичним працівником, тоді як за законом він був зобов’язаний їх вчинити.
Неналежне виконання професійних обов’язків – це виконання своїх обов’язків частково, поверхово, без додержання існуючих вимог щодо професійної діяльності.
Враховуючи те, що диспозиція ч. 1 ст. 140 КК України є бланкетною, при кваліфікації вчиненого слід у кожному конкретному випадку встановлювати, які саме професійні обов’язки покладалися на винного та які з них не були виконані взагалі або виконані неналежним чином, а також вимоги яких саме нормативно-правових актів (наказів, інструкцій, правил, положень, вказівок, розпоряджень тощо) ним порушено.
Злочин є закінченим з моменту настання тяжких наслідків для хворого.
Суб’єкт злочину – спеціальний, тобто медичний чи фармацевтичний працівник.
Суб’єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю).
Обвинувачений ОСОБА_8 є суб’єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, оскільки на момент події, відповідно до відомостям виписки із наказу № 57-к по ІНФОРМАЦІЯ_26 від 04.07.2003 працював у ІНФОРМАЦІЯ_6 на посаді лікаря-хірурга (дитячого) поліклінічного відділення (0.5 ставки) та на посаді лікаря-хірурга (для надання екстренної допомоги) (0.5 ставки) (а.с. 98 т. 2). 
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.7, 2.8, 2.10 Посадової інструкції лікаря-хірурга, затвердженої головним лікарем ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 . Балагурчиком 19.09.2011 року до обов’язків лікаря-хірурга входить:
-проведення цілеспрямованого клінічного обстеження хворого (п. 2.1);
-визначення обсягу лабораторних, рентгенологічних та інших спеціальних досліджень, оцінка їх результатів (п. 2.2);
-проведення диференційної діагностіки (п. 2.3);
-визначення тяжкості стану хворого (п. 2.4);
-надання невідкладної медичної допомоги хворим при термінальних станах, групових та масових ураженнях (п. 2.5);
-визначення показань до госпіталізації за профілем захворювання, тактику медикаментозного та оперативного лікування з урахуванням стану хворого, необхідності передопераційної підготовки (п. 2.7);
-застосовує сучасні методи лікування та диспансеризації хворих хірургічного профілю (п. 2.8);
-працює в тісному контакті з суміжними спеціалістами та службами (п. 2.10) (а.с. 62-63 т. 2).
Відповідно до положень ст. 35 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров’я» (редакції чинній станом на момент смерті ОСОБА_13 – 15.10.2012) екстренна медична допомога – медична допомога, що передбачає здійснення ряду організаційних, діагностичних та лікувальних заходів з надання своєчасної медичної допомоги пацієнтам та постраждалим особам, які перебувають у невідкладному стані.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров’я» медичні працівники зобов’язані надавати першу невідкладну допомогу при нещасних випадках і гострих захворюваннях. 
Згідно ч. 3 ст. 39 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров’я» медичний працівник зобов’язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров’я, мету проведення заропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров’я. 
Відповідно до п.п. а,б ст. 78 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров’я»
медичні і фармацевтичні працівники зобов`язані : сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну 
і лікарську допомогу; безплатно надавати першу невідкладну медичну допомогу 
громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях.
Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про екстрену медичну допомогу» (редакції чинній станом на 15.10.2012) екстренна медична допомога – медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстренної медичної допомоги відповідно до цього Закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування і збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків вливу такого стану на її здоров’я. 
Медичні працівники відділення екстреної (невікладної) медичної допомоги зобов’язані надати екстрену медичну допомогу пацієнту, який її потребує, з моменту прибуття такого пацієнта до цього відділення незалежно від того, чи супроводжує його бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги або інші особи. Відмова у прийнятті пацієнта, який потребує екстреної медичної допомоги, або несвоєчасне надання екстреної медичної допомоги пацієнту, який її потребує, не допускається і тягне за собою для осіб, які її допустили чи здійснили без поважних причин, відповідальність, визначену законом (ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про екстрену медичну допомогу»).
Надання екстреної медичної допомоги людині у невідкладному стані на місці події, під час перевезення та у закладі охорони здоров’я здійснюється відповідно до медичних показань на основі клінічних протоколів і стандартів екстреної медичної допомоги, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я (ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про екстрену медичну допомогу»). 
Відповідно до протоколу надання медичної допомоги хворим із післятравматичними кістковими дефектами черепа затвердженого наказом МОЗ від 25.04.2006 № 380, у комплекс обстежень хворого із післятравматичними кістковими дефектами входить: збір анамнезу; вивчення скарг та неврологічного статусу хворого; визначення місцевих змін в ділянці кісткового дефекту. Основними методами обстеження є: краніографія; коп’ютерна томографія (т. 2 а.с. 90-93).
Відповідно до протоколу надання медичної допомоги хворим із забоєм головного мозку тяжкого ступеня, дифузним аксональним ушкодженням затвердженого наказом МОЗ від 25.04.2006 № 380, за наявності у пацієнта клінічних ознак тяжкої ЧМТ необхідним є проведення стандартного комплексу досліджень, який включає: неврологічний та соматичний огляд; Ro-графія черепа в 2 проекціях; ЕхоЕГ (на 1,3-5,9-14 добу) – при відсутності КТ,МРТ; КТ (МРТ) головного мозку (при госпіталізації, а також повторно перед випискою); визначення групи крові, резус-фактора; загальні аналізи крові, сечі, RW, аналіз крові на вміст цукру, алкоголю, проба Раппопорта; біохімічне долідження крові; моніторинг коагуляції; консультація офтальмолога, отоневролога (в динамиці). Пацієнти із ЗГМ-ТС підлягають стаціонарному лікуванню у відділенні інтенсивної терапії (ВІТ) під наглядом нейрохірурга. Хворі із ЗГМ-ТС потребують лікування в умовах ВІТ під наглядом нейрохірурга відовідно до алгоритмів інтенсивної терапії. Летальність при ЗГМ-ТС не повинна перевищувати 40 % (т. 4 а.с. 73-76).
Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 231 від 15.10.2012 ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (т. 2 а.с. 6).
Відповідно до відомостям акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок черепно-мозкової травми: перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, забою-розмозження головного мозку. При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма, перелом кісток основи черепа, крововиливи під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, внутрішньо-мозкові гематоми, забій-розмозження головного мозку, садно, синці обличчя; синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна. Травма голови належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від чого й настала смерть потерпілого; синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження виникли до настання смерті від дії тупих твердих предметів. В крові трупа спирти не виявлено (т. 2 а.с. 52 – 54).
Надані стороною обвинувачення та досліджені безпосередньо судом докази є взаємопов`язаними та в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Так, із показів свідка ОСОБА_25 судом встановлено, що 13.10.2012 у вечірній час доби у с. Савківка останній зіткнувся велосипедом зі своїм двоюрідним братом – ОСОБА_13 . Останній впав з велосипеда на землю. Самостійно піднятися не міг, не розмовляв, лежав на боку. На його думку, потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння. Ним було викликано швидку медичну допомогу. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що він працює фельдшером швидкої медичної допомоги та 13.10.2012 здійснював виїзд в с. Савківка за викликом по факту падіння ОСОБА_13 з велосипеда. Останній на той момент був фактично без свідомості. Він запідозрив у нього травму голови та вирішив доставити його до лікарні. Чув від останнього запах алкоголю. 
Із показів потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_21 вбачається, що останні 13.10.2012 перебували вдома. У вечірній час доби додому подзвонили з ІНФОРМАЦІЯ_4 та повідомили, що ОСОБА_13 знаходиться в лікарні та треба приїхати і забрати останнього додому, так як у нього немає грошей.
Вподальшому із показів потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_22 встановлено, що останні 13.10.2012 приїхали до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Потерпілий ОСОБА_13 лежав на кушетці та спав. Вони його розбудили. Біля нього лікаря ОСОБА_8 вони не бачили. Були медичні сестри ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Потерпіла ОСОБА_14 повідомила, щомедична сестра ОСОБА_15 їй казала, що лікар не хоче оглядати її чоловіка, оскільки він випивший та щоб вона забирала останнього додому. Підвечір її чоловікові стало погано. Останній рвав та у нього були судоми. Вона викликала швидку медичну допомогу, яка відвезла чоловіка до лікарні, де його оглянув лікар ОСОБА_20 , який виявив в голові у ОСОБА_13 обширний крововилив та госпіталізував його. Однак в лікарні її чоловік помер. Свідок ОСОБА_22 повідомив, що у ОСОБА_13 було подряпане обличчя та він чув від останнього запах алкоголю. 
В судовому засданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що вона працює медсестрою у ІНФОРМАЦІЯ_6 . 13.10.2012 остання була на чергуванні. Разом з нею на чергуванні також була молодша медична сестра ОСОБА_16 , з хірургів – лікар ОСОБА_8 . В цей день, у вечірні час доби, швидка медична допомога привезла ОСОБА_13 . Останній був у свідомому стані. Швидка завезла потерпілого до приймального відділу на каталці. На кушетку ОСОБА_13 перейшов самостійно. Лікар ОСОБА_8 підходив до ОСОБА_13 . Оглянув його візуально. На голові була садна. ОСОБА_13 лікар ОСОБА_8 рентген та аналізи не призначав. Обвинувачений не проводив огляд потерпілого шляхом пальпації. Діагноз не ставив. Сказав, що ОСОБА_13 просто п’яний. 
Також, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 140 КК України беззаперечно підтверджуються наступними доказами: 
-висновком експерта № 25-к Комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 19 листопада 2013 року, відповідно до якого причиною смерті гр. ОСОБА_13 є черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м’які мозкові оболонки головного мозку, внутрішньо-мозкових крововиливів, забою-розмізченням головного мозку, саден, синців обличчя. Враховуючи вираженість трупних змін у гр. ОСОБА_13 (трупне задубіння виражене добре, трупні плями відновлюють своє забарвлення через 2 хвилини) смерть ОСОБА_13 настала менше ніж за 6 годин до моменту дослідження трупа в морзі. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м’які мозкові оболонки головного мозку, внутрішьо-мозкових крововиливів, забою – розмізчення головного мозку, саден, синці обличчя; синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна. Черепно-мозкова травма належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження виникли до настання смерті від дії тупих твердих предметів. Вважають не виключеною можливість, виникнення всіх виявлених при дослідженні трупа ушкоджень за обставин вказаних в описовій частині постанови. Діагноз ОСОБА_13 при його поступленні до ІНФОРМАЦІЯ_4 13.10.2012 було встановлено невірно, призначення лікування йому також було не правильним. Вважають, що правильне та своєчасне лікування гр. ОСОБА_13 в ІНФОРМАЦІЯ_6 могло зберегти його життя, але не гарантувало цього. Черговий лікар та медичний персонал ІНФОРМАЦІЯ_4 , при прийнятті рішення щодо госпіталізації або відмові від неї для гр. ОСОБА_13 , повинен був попередньо призначити йому рентгенологічне обстеження голови та консультацію лікаря-невролога. Також, повинен був бути проведений особистий огляд ушкоджень лікарем. По результатам вищезгаданого повинно було прийняте рішення про госпіталізацію до лікарні з метою динамічного нагляду. У разі відмови у госпіталізації, у разі перебування у стані свідомості, гр. ОСОБА_13 повинен був зробити це письмово. Експертна комісія вважає, що мало місце порушення наступних нормативно-правових актів та інструкцій: протоколів надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України від 25 квітня 2006 року № 380 та п. 2.7 посадової інструкції лікаря-хірурга, затвердженої головним лікарем ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 77 – 89);
-даними журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2012 рік, згідно з якими, лікарем ОСОБА_8 був встановлений діагноз: алкогольна інтоксикація у доставленого до лікарні близько 21.30 год. 13.10. 2012 року ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 64-66);
-даними журналу обліку прийому хворих в стаціонар, згідно з якими, наступного дня, 14.10. 2012 року о 18.35 год. у доставленого до цієї ж лікарні ОСОБА_13 , у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, лікарем ОСОБА_20 був встановлений у нього інший діагноз закрита черепно-мозкова травма ( т. 2 а.с.67-69).
Суд не бере до уваги показання обвинуваченого про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, розцінює такі показання, як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. 
Доводи обвинуваченого про наявність в діях інших медичних працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 порушень, що призвели до смерті потерпілого, не належить до компетенції суду першої інстанції, оскільки суд розглядає справу лише в межах висунутого особі обвинувачення. 
Також, суд відноситься критично до тверджень сторони захисту про те, що травми, які стали причиною смерті потерпілого ОСОБА_13 останній міг отримати в іншому місці, зокрема вдома, оскільки вказане твердження сторони захисту не підтверджено жодними доказами. 
Щодо посилання обвинуваченого на ту обставину, що при огляді пацієнта ОСОБА_13 у нього не було тілесних ушкоджень, то вказане твердження спростовується показами допитаних судом потерпілих та свідків, а також відомостям акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 231 від 15.10.2012, висновком експерта № 25-к Комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 19 листопада 2013 року, відповідно до яких при судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма, перелом кісток основи черепа, крововиливи під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, внутрішньо-мозкові гематоми, забій-розмозження головного мозку, садно, синці обличчя; синці спини, обох передпліч, правого плеча, грудної клітки, лівого коліна, правого стегна.
Таким чином, оцінюючи покази обвинуваченого та висунуті захисні версії, суд критично до них ставиться, оскільки покази обвинуваченого не узгоджуються із показами потерпілих, свідків, письмовими доказами та суперечать їм.
Також, суд критично оцінює протокол засідання клініко-експертної комісії ІНФОРМАЦІЯ_24 за профілем невідкладна допомога від 21 листопада 2012 року, відповідно до якого комісією було проведено аналіз надання медичної допомоги ОСОБА_13 в умовах ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатами якого було встановлено, що у приймальному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено недоліки у веденні медичної документації, а саме відсутній запис чергового лікаря у журналі прийому хворих до стаціонару про відмову потерпілого ОСОБА_13 від госпіталізації 13 жовтня 2012 року. Обстеження та медична допомога ОСОБА_13 надавалася відповідно до протоколів про надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України. ОСОБА_13 у лікуванні не відмовлено. Дії медичних працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , які б призвели до летального наслідку не виявлено. 
Так зі змісту вказаного протоколу вбачається, що в його основу були покладені вихідні дані, які не відповідають обставинам справи. Зокрема, в протоколі зазначено, що «…Бригада швидкої допомоги у складі фельдшера ОСОБА_24 та водія ОСОБА_69 виїхала на виклик о 20:53, прибули на місце події о 21:01. На момент огляду постраждалий у свідомості, скарг не пред`являв, був відчутний запах алкоголю з рота, поведінка неадекватна (балакучий, не критично ставиться до свого стану)». Натомість із показів допитаного судом свідка ОСОБА_24 вбачається, що хворий ОСОБА_13 був фактично без свідомості, небалакучий. Внаслідок чого останній запідозрив у нього травму голови. Також в основу висновків комісією покладені пояснення лікаря ОСОБА_8 про те, що ним було призначено хворому первинні обстеження (загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, цукор крові), консультацію чергового лікаря невролога, рентгенографію черепа, вказані покази, як було встановлено судом, не відповідають дійсності. Окрім того, зі змісту висновку, вбачається, що комісією не було здійснено оцінку показам медичних сестер ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те чи оглядав лікар ОСОБА_8 хворого ОСОБА_13 та чи призначав останньому первинні обстеження. 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Отже, надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам з точки зору достатності, суд констатує, що їх достатньо для доведення «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і тому кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 140 КК України як невиконання та неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.
Так, судом встановлено наявність в діях обвинуваченого об’єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 140 КК України, а саме: неналежне виконання лікарем ОСОБА_8 своїх професійних обов’язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення. 
Встановлено наявність тяжких наслідків для хворого ОСОБА_13 у виді смерті останнього.
Стосовно наявності причинного зв’язку між вказаними діяннями та наслідками суд зазначає наступне. 
Висновком експерта № 15-к Комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 06 березня 2014 року за результатами проведеної додаткової комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_13 було встановлено, що бездіяльність чергового лікаря-хірурга ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 не перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 220 – 223).
Однак вказаний висновок суд оцінює критично, оскільки як неодноразово зазначав Верховний Суд юридичний аналіз причинно-наслідкового зв’язку виходить за рамки експертного дослідження, оскільки за приписами кримінального процесуального закону висновки експертів не є обов’язковими для органу, який здійснює провадження (ч. 10 ст. 101 КПК України) і вони підлягають оцінці у сукупності і взаємозв’язку з іншими доказами. 
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності причинного зв’язку між діями ОСОБА_8 у виді неналежного виконання останнім своїх професійних обов’язків та тяжкими наслідками, що настали для хворого ОСОБА_13 , суд приходить до висновку, що причинний зв’язок між вказаними діями наявний.
Так, експерти у висновку комісійної судово-медичної експертизи № 25-к від 19.11.2013 в пункті 6 надали заключення про можливість збереження життя хворому ОСОБА_13 у випадку надання лікарем ОСОБА_8 належної медичної допомоги, але не гарантування цього пояснюється розділом «Критерії ефективності та очікуванні результатів лікування» Протоколів надання медичної допомоги хворим із забоєм головного мозку тяжкого ступеня, дифузним аксональним ушкодженням, затверджених Наказом МОЗ України від 25.04.2006 № 380, згідно з яким летальність при таких травмах як у ОСОБА_13 при наданні медичної допомоги зазначеної у Протоколах не повинна перевищувати 40%.
Отже, в даному випадку, суд погоджується із твердженням представника потерпілих ОСОБА_9 у його письмовій промові до судових дебатів, що у випадку належного виконання обвинуваченим своїх посадових обов’язків (особистого огляду ушкоджень, призначення рентгенологічного обстеження голови та консультацію лікаря-невролога, прийняття рішення про госпіталізацію ОСОБА_13 до лікарні з метою динамічного нагляду), це могло у 60 випадках із 100 зберегти життя хворого, але як встановлено судом обвинувачений цього не зробив. 
Стосовно наявності в діях обвинуваченого вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, суд зазначає, що вона наявна у необережній формі, оскільки ОСОБА_8 хоч і не бажав смерті хворому та не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але враховуючи те, що останній має кваліфікацію лікаря та вищу медичну освіту, повинен був і міг їх передбачити (кримінально протиправна недбалість).
Отже, розглядаючи кримінальне провадження, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. 

Призначення покарання.

Відповідно до вимог статті 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд виходить з наступного.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до положень Загальної частини КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення) класифікуються як злочин невеликої тяжкості, наслідки вчиненого злочину у виді смерті хворого.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання суд також враховує дані про особу винного. Так, обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особливості та обставини вчинення, відношення обвинуваченого до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень є кримінальне покарання у виді обмеження волі строком на два роки. 
Пункт 2 ч. 1 ст. 49 КК (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення) передбачав можливість звільнення від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 цього Кодексу, якщо минуло 3 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, тоді як п. 3 ч. 1 ст. 49 КК (в редакції Закону на час ухвалення вироку) передбачає можливість звільнення від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 цього Кодексу, якщо минуло 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Таким чином, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України (15.10.2012) пройшло 13 років, обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону станом на 15.10.2012) та ч. 5 ст. 74 цього Кодексу.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов потерпілими не заявлено. 
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід обраний судом обвинуваченому ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 143) підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,- 
у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Звільнити ОСОБА_8 від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону станом на 15.10.2012) та ч. 5 ст. 74 цього Кодексу.
Запобіжний захід ОСОБА_70 обраний у вигляді застави в розмірі однієї мінімальної заробітної плати скасувати, а кошти в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімадцять) гривень, що перебувають на депозитному рахунку (т. 2 а.с.146) повернути останньому, як власнику.
Медичну карту стаціонарного хворого № 4081 ОСОБА_13 та рентген знімки ОСОБА_13 у кількості 3 шт., після вступу судового рішення в законну силу, повернути потерпілому ОСОБА_23 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Після проголошення копію вироку вручити учасникам присутнім під час проголошення вироку, іншим – направити поштою.

Суддя   ОСОБА_1