Справа № 183/2016/25
№ 2/183/1766/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І., 
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Бондар /.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

03.03.2025  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування. 

1.Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що 11.02.2023 приблизно о 18 годині 10 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Део Сенс» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.. Сучкова м. Новомосковськ Дніпропетровської області в напрямку вул. З.Бєлої, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1990 р.н.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 від отриманих травм помер в лікарні ім. Мечникова у м. Дніпро, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 20.02.2023 Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Позивач ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сином.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Део Сенс» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», він, у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до страхової компанії з заявою від 27.02.2023 про виплату страхового відшкодування з вимогою відшкодувати виплату, пов`язану з втратою годувальника.
На підтвердження вимог про отримання виплати, пов`язаної з втратою годувальника надано довідку про отримання ним, ОСОБА_2 пенсії за віком, а також, довідки про працевлаштування його сина ОСОБА_4 .
Розрахунок виплат страхового відшкодування обґрунтовувався розміром мінімальної заробітної плати 6 700,00 грн., яка була встановлена на час настання страхового випадку (11.02.2023), і дорівнює.
Загальний розмір заявленого страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 складає 241 200,00 грн., що дорівнює 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку (6 700,00 грн. х 36). 
Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 
Згідно п. 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
У відповідності до п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Статтею 1200 ЦК України передбачено, що, 
1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
У той же час, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» своїм листом від 13.02.2025 вих. № 03045/7125/ТС повідомило його про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з невизнанням майнових вимог заявника.
Позивач ОСОБА_2 зазначає, що вважає відмову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» у здійсненні страхових виплат такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.
У зв`язку з наведеним, у позовній заяві ОСОБА_2 просив суд:
-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на його користь суми страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 241 200,00 грн. 

2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача.
19.03.2025 р.  Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося з відзивом на позов, в якому вимоги ОСОБА_2 не визнало, посилаючись на те, що статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Крім того, згідно до вимог пп. «е» п.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви про страхове відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого додаються: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.
Позивачем ОСОБА_2 не надано документів, що підтверджують його перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, а також те, що така допомога була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.
03.03.2025  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування. 
Ухвалою суду від 04.03.2025 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 04.03.2025 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 

4.Судовий розгляд
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги. 
Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в судовому засіданні позов не визнав, посилався на підстави, зазначені у відзиві на позовну заяву. 

5.Фактичні обставини, встановлені судом. 
Судом встановлено, що 12.02.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12023041350000199:
-правова кваліфікація - ч.1 ст. 286 КК України;
-короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 11.02.2023 приблизно о 18 годині 10 хвилин водій ОСОБА_3 , 1975 р.н., керуючи автомобілем «Део Сенс» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.. Сучкова м. Новомосковськ Дніпропетровської області в напрямку вул. З.Бєлої, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1990 р.н., який перебігав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля за межами пішохідного переходу. В результаті ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді СГМ, закритий перелом правої гомілки, відкрита черепно-мозкова травма, без свідомості, направлений до лікарні ім. Мечникова;
-орган досудового розслідування: Новомосковський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області. 

Встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 19.02.2023 № 1605, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав за адресою:  АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дата травми 11.02.2023 р. 
Встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження.
Згідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_4 є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_7 .
Встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України. 
Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років.
Станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 р. ОСОБА_2 виповнився 61 рік, тобто, він досяг пенсійного віку.
Крім того, у відповідності до Довідки № 156 до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 602622 від 15.12.2020, ОСОБА_2 встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності безстроково у зв`язку з трудовим каліцтвом.
Згідно Довідки про доходи від 12.09.2025, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Новомосковському об`єднаному управління ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсію за віком, згідно відомостей про пенсію ОСОБА_2 отримав: 
-з вересня 2022 по листопад 2022 - по 2027,00 грн. на місяць; 
-з грудня 2022 по липень 2023 - по 2 093,00 грн. на місяць; 
-з серпня 2023 по грудень 2023 - по 2 520,00 грн. на місяць. 
Згідно Довідки про доходи від 27.02.2023, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Новомосковському об`єднаному управління ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсію за віком, згідно відомостей про пенсію ОСОБА_2 отримав: 
-з березня 2022 по червень 2022 - по 1 934,00 грн. на місяць; 
-з липня 2022 по листопад 2022 - по 2027,00 грн. на місяць
-з грудня 2022 по лютий 2023 - по 2 093,00 грн. на місяць; 
-з серпня 2023 по грудень 2023 - по 2 520,00 грн. на місяць. 

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля водія ОСОБА_8 , застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.06.2023 № АТ2562770.(забезпечений транспортний засіб - «Део Сенс» реєстраційний номер НОМЕР_1 ).
27.02.2023 позивач ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, у тому числі виплат, пов`язаних з втратою годувальника (ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
До заяви про виплату страхових виплат ОСОБА_2 долучено: вирок суду; довідку про доходи ОСОБА_4 ; довідку про доходи ОСОБА_2 . 
Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 працював на посаді складського охоронця Приватного підприємства «Тихий Дон» згідно довідки про доходи, отримував заробітну плату:
-з лютого 2022 по квітень 2022 - у розмірі 3 500,00 грн. на місяць;
-з травня 2022 по червень 2022 - у розмірі 3 533,00 грн. на місяць;
-у липні 2022 - 4 100,00 грн.;
-з серпня 2022 по вересень 2022 - у розмірі 4 120,00 грн. на місяць;
-з жовтня 2022 по лютий 2023 - у розмірі 4 170,00 грн. на місяць. 

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» своїм листом від 13.02.2025 вих. № 03045/7125/ТС повідомило ОСОБА_2 про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з невизнанням майнових вимог заявника, посилаючись на те. що ним не надано документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого , його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, а також те, що така допомога була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.

6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
6.2 Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договір.
Також, у відповідності до частини 3 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
У визначені ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За приписами ч.ч.1,2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
6.3 Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній
у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування", за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
6.4 Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
За вимогами статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 
Згідно п. 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
У відповідності до п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Статтею 1200 ЦК України передбачено, що, 
1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
Статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно до вимог пп. «е» п.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви про страхове відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого додаються: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

7.Висновки суду.
Як зазначалося вище, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Проте, позивач ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що він перебував на утриманні сина - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надав доказів його можливості утримувати позивача та докази того, що останній потребував такої допомоги та доказів того, що йому призначено пенсію, надану внаслідок втрати годувальника.
За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 належить відмовити.

4.Судові витрати
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як зазначалося вище, позов пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої смертю фізичної особи.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи;
Таким чином, позивача ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору за подання зазначеного позову. 
Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», у зв`язку з чим, судові витрати належить покласти за рахунок держави. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.

Судові витрати у справі покласти за рахунок держави.

Учасники справи:
- позивач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження за адресою: м. Київ, пров. Берестейський, будинок 65.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Судове рішення проголошене 22 травня 2026 року.

Суддя Д.І. Городецький