П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2597/26	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Сафронова Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Фермерського господарства «АГРО ТРУДІВНИК», про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, податкового повідомлення-рішення, - 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Фермерського господарства «АГРО ТРУДІВНИК», в якому позивач просив суд про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 18.06.2025 №0012549-1305-1429, податкового повідомлення-рішення від 30.06.2025 №765932-24/14-03.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати інші підстави поважності пропуску строку звернення до суду.
31 березня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду.
У заяві про поновлення строку звернення до суду, представник позивача посилався на те, що 11.01.2026 року тобто в межах визначеного ст. 122 КАС України шестимісячного строку, позивач за допомогою засобів кур`єрського поштового зв`язку, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із аналогічним позовом, який ухвалою від 06 лютого 2026 року був залишений без руху. Ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху позивач не отримував, та випадково дізнався про неї лише 03.03.2026 року, проте 06.03.2026 року позовна заява була повернута позивачу, а вже 11.03.2026 року представник позивача звернувся повторно до суду з даним позовом з клопотанням про поновлення пропущеного строку. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку відмовлено, позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Сафронов Юрій Іванович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вважає оскаржувану ухвалу прийнятою з порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що строк було пропущено позивачем з незалежних від нього причин, оскільки він намагався виконати ухвалу суду по справі №400/1106/26, про яку несвоєчасно дізнався, при цьому вживав заходів на протязі вказаного періоду часу для оскарження рішень відповідача.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що її подано позивачем після закінчення строку, встановленого КАС України, а із матеріалів позову не вбачається підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Аналогічні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду від 21 березня 2023 року (справа № 640/3380/22).
У контексті спірних у цій справі правовідносин апеляційний суд зазначає, що строк оскарження податкової вимоги від 18.06.2025 №0012549-1305-1429 та податкового повідомлення-рішення від 30.06.2025 №765932-24/14-03 повинен обчислюватись з моменту ознайомлення позивача із зазначеним рішеннями суб`єкта владних повноважень.
За таких обставин, оскільки згідно листа ГУ ДПС у Миколаївській області №5115/6/14-29-13-05-04 від 05.03.2026 року, податкове повідомлення-рішення від 30.06.2025 №765932-24/14-03 було отримане позивачем 06.01.2026 року, а позовну заяву подано до суду 11 березня 2026 року, шестимісячний строк звернення до суду позивачем пропущено не було, що помилково не враховано судом першої інстанції.
Натомість, позивачем було пропущено строк оскарження податкової вимоги від 18.06.2025 №0012549-1305-1429, яка була фактично отримана 11.07.2025 року.
При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. 
При цьому, суд, вирішуючи питання про можливість поновлення строку звернення до суду, повинен враховувати:
1) особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права;
2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть такого права було порушено;
3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним та перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.
Наведене узгоджується з позицією Європейського Суду з прав людини, який, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
У рішенні "Стагно проти Бельгії" Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).
З метою з`ясування обставин поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, судом апеляційної інстанції витребувано в електронному вигляді матеріали адміністративної справи №400/1106/26, та за результатом їх дослідження встановлено наступне.
Так, судом встановлено, що 11 січня 2026 року, тобто у межах шестимісячного строку, позивачем засобами поштового зв`язку було направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 18.06.2025 №0012549-1305-1429, податкового повідомлення-рішення від 30.06.2025 №765932-24/14-03, яку ухвалою від 06 лютого 2026 року було залишено без руху. 
Поштове відправлення № R067098652814 було направлено на адресу позивача та повернуто із відміткою поштового оператора «адресат відсутній».
06 березня 2026 року представником позивача засобами поштового зв`язку було направлено до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, проте фактично вона надійшла до суду 11 березня 2026 року.
У той же час, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 року позовну заяву було повернуто.
Повторно позивач звернувся з аналогічним адміністративним позовом у межах даної справи №400/2597/26 11 березня 2026 року.
Положеннями частини восьмої статті 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Слід зазначити, що у позовній заяві у межах даної справи позивачем було заявлено відповідне клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також надано докази сплати судового збору та докази на підтвердження вказаних у позові дат отримання спірних рішень, відсутність яких і стала підставою для залишення без розгляду позову по справі №400/1106/26.
При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену зокрема у постанові від 20 листопада 2019 року (справа № 9901/405/19), згідно якої якщо зважити на фактор звернення позивача до адміністративного суду з первинним позовом з дотриманням строків звернення, на дотримання вимог процесуального закону щодо форми та порядку подання позовної заяви, який, зокрема, суд першої інстанції визнав таким, що не зовсім відповідає вимогам закону; на зміст та характер порушень порядку подання позовної заяви, які встановив суд першої інстанції і які за наслідками перегляду справи апеляційним судом не були визнані очевидними й однозначними настільки, щоб визнати їх винятково продуктом помилкових вольових дій позивача чи його представника; нетривалий відтинок часу, упродовж якого була подана повторна позовна заява, то у своїй сукупності ці обставини в рамках спірних правовідносин не можуть не свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду через об`єктивні перешкоди, які не залежали від його волі.
За таких обставин, оскільки первинне звернення позивача із відповідним позовом до суду було здійснено у межах відповідних процесуальних строків, після повернення позовної заяви у межах справи №400/1106/26, відповідно позивач у розумні строки скористався правом на повторне подання позовної заяви, колегія суддів вважає зазначені обставини в їх сукупності такими, що обумовлюють поважність пропуску строку звернення до суду у межах даної справи.
Апеляційний суд вважає, що у даному випадку позивач продемонстрував добросовісну поведінку та намір оскарження відповідних рішень суб`єкта владних повноважень, натомість відмова йому у поновленні процесуального строку у межах фактичних обставин справи є невиправданим обмеженням його права на доступ до правосуддя.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Так у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № N 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. 
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, а тому у відповідності до положень ст. 320 КАС України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сафронова Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року – задовольнити. 
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Фермерського господарства «АГРО ТРУДІВНИК», про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, податкового повідомлення-рішення – скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Фермерського господарства «АГРО ТРУДІВНИК», про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, податкового повідомлення-рішення – направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька