ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/192/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року (суддя Н.В. Стрельнікова) у справі № 280/192/26 за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, яка полягає у невиданні відповідного наказу та нездійсненні нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260;
- зобов`язати Центральне управління безпеки військової служби Збройних Сил України видати наказ про нарахування та виплату полковнику ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260;
- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити полковнику ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2025 року позивач звернувся до 
начальника Центрального управління безпеки військової служби ЗСУ з рапортом, однак наказу про призначення та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік Центральним управлінням безпеки військової служби Збройних Сил України протиправно видано не було.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника).
Суд першої інстанції врахував, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення виключено за наявності підстав, перелік яких наведено у рішенні Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд.
Суд першої інстанції зауважив, що в ході судового розгляду справи позивачем не доведено наявність у нього права на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2025 році.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції хибно не врахував, що згідно з посвідченням особи з інвалідністю серії НОМЕР_1 позивачу встановлено третю групу інвалідності та вказано причину - захворювання, Так, пов`язані із захистом Батьківщини. Зауважує, що за рапортом позивача від 11.09.2025 наявна позитивна резолюція, через яку у позивача виникли правомірні очікування на виплату матеріальної допомоги. Зауважує, що суд першої інстанції хибно врахував окреме доручення №156/уд від 09.01.2025 щодо спірної допомоги, яка визначена положенням Закону №2011 та Порядку №260. Вважає, що рапорт позивача не розглянуто по суті. 
Центральне управління безпеки військової служби Збройних Сил України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил України.
Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивач в період з 31.12.2017 по 15.09.2025 проходив військову службу в Центральному управлінні безпеки військової служби Збройних Сил України.
Позивач 10.09.2025 звернувся до начальника Центрального управління безпеки військової служби ЗСУ з рапортом (вх. №377\р/р від 11.09.2025 року), в якому зазначив наступне: «Прошу Вашого клопотання про виплату мені матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я».
Зазначений рапорт Позивача також містить запис начальника Центрального управління ЗСУ наступного змісту: «встановленим порядком».
Наказу про призначення та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік Центральним управлінням безпеки військової служби Збройних Сил України видано не було.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.08.2025 №685, полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до витягу з наказу начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (по стройовій частині) від 15 вересня 2025 року №198 позивача з 15 вересня 2025 року виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення. Зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивач не отримав.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо невидання наказу про призначення та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
У статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260 в редакції станом на час спірних правовідносин).
Згідно розділу І Порядку №260 до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать допомоги.
Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначена положеннями розділу XXIV Порядку №260.
Так, згідно п.1 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Згідно п.7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Відповідно до п.9 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Згідно п.6 окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
1) у військовослужбовця є інвалідність, отримана внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
2) сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або зниклим безвісти;
3) внаслідок події, яка сталась у 2025 році або у грудні 2024 року, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події, таких як:
смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
народження дитини у військовослужбовця, в тому числі її усиновлення;
порушення стану здоров`я військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма Nє 027/0), довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії, висновок лікарсько-консультативної комісії), а саме:
захворювання військовослужбовця на туберкульоз, ВІЛ /СНІД, вірусний гепатит В , С;
перебування військовослужбовця понад 30 днів поспіль на лікуванні, реабілітації чи у відпустці для лікування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) або захворюванням, які пов`язані із захистом Батьківщини та потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки, ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування;
перебування військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця на лікуванні онкологічного захворювання, що потребує хірургічного лікування, променевої та (або) хіміотерапії, незалежно від року встановлення діагнозу онкологічного захворювання;
поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
поранення (тяжкі травми, каліцтва) дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, пов`язаного з військовою агресією російської федерації проти України.
Згідно з пунктом 17 розділу І Порядку № 260, який застосовується з 24 лютого 2022 року, на період дії воєнного стану, виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Згідно статті 9 Закону № 2011-XII Міністр оборони України визначає порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Апеляційний суд зауважує, що Міністр оборони України реалізував свої повноваження, які визначено у п.17 розділу І та п.7 розділу XXIV Порядку №260 шляхом прийняття окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд стосовно порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а отже це окреме доручення підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Центрального управління безпеки військової служби ЗСУ із рапортом вх. №377\р/р від 11.09.2025 року, до якого було подано копію посвідчення серії НОМЕР_1 , за змістом якого позивач є особою з інвалідністю, посвідчення видано згідно п.11 ч.2 ст.7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В свою чергу, згідно п.11 ч.2 ст.7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Позивач зазначає, що йому встановлено третю групу інвалідності з причини - захворювання, Так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Апеляційний суд звертає увагу, що травми (поранення, контузії, каліцтва) і захворювання є різними причинами встановлення особі інвалідності.
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що причиною встановлення позиву інвалідності є травма (поранення, контузія, каліцтво).
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено наявність підстав для виплати йому спірної допомоги згідно пп.6.1 п.6 окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд, як військовослужбовцю, у якого наявна інвалідність, отримана внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва).
Разом з тим, колегія суддів встановила, що матеріалами справи, зокрема випискою з медичної карти стаціонарного хворого №4165, не підтверджується, що у позивача було порушення стану здоров`я, яке зумовило перебування позивача понад 30 днів поспіль на лікуванні, реабілітації чи у відпустці для лікування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) або захворюванням, які пов`язані із захистом Батьківщини та потребувало проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки, ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування.
Крім того, позивачем не подано до матеріалів справи доказів про наявність інших підстав, які визначено у п.6 окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд, для виплати позивачу спірної допомоги.
За цих обставин, керуючись Порядком №260 та окремим дорученням Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд, колегія суддів вважає, що позивачем у спірному випадку не підтверджено наявність у нього права на виплату спірної допомоги.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав визнати протиправною бездіяльність Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, яка полягає у невиданні відповідного наказу та нездійсненні нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.
Підсумовуючи, керуючись ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі № 280/192/26 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров