ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/31541/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі №160/31541/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 31 жовтня 2025 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:
- cкасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 046450016217 від 08.09.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;
- cкасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 046450016217 від 10.10.2025 року про відмову у призначенні мені, ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати відділ контролю за правильністю призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.02.1992 та довідок № 992 від 02.10.2025 року, № 993 від 02.10.2025 року та призначити пенсію на пільгових умовах за вислугою років з 30 червня 2025 року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 046450016217 від 08.09.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 046450016217 від 10.10.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 10.08.1989 по 31.08.1993 до страхового стажу та стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 жовтня 2025 року про призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення». У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що період роботи з 10.08.1989 по 31.08.1993 підлягає зарахуванню до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», адже неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. При цьому, суд враховуючи рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 зробив висновок про те, що з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач не має необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017 (26 років 6 місяців), оскільки такий стаж позивача становить 24 роки 1 місяць 10 днів, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років. Також, відповідач зазначає про те, що до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.08.1989 роки, оскільки титульна сторінка оформлена з порушення вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок» № 58 від 29.07.1993 - виправлення дати народження не завірене належним чином. Страховий стаж зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 1999 по 2025 року та довідкам; період роботи згідно довідки № 437 від 18.04.2025 року з 10.08.1989 по 31.08.1993 року, оскільки відсутня підстава звільнення. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 01 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою проза призначення пенсії за віком згідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 046450016217 від 08.09.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.
В рішенні зазначено, що страховий стаж становить 31 рік 9 місяців 1 день. Стаж за вислугою років станом на 11.10.2017 року - 24 роки, 1 місяць 11 днів.
За доданими документами до страхового та спеціального стажу не зараховано: 
- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.08.1989 роки, оскільки титульна сторінка оформлена з порушення вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок» № 58 від 29.07.1993 - виправлення дати народження не завірене належним чином. Страховий стаж зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 1999 по 2025 року та довідкам;
- період роботи згідно довідки № 437 від 18.04.2025 року з 10.08.1989 по 31.08.1993 року, оскільки відсутня підстава звільнення (а.с. 14).
ОСОБА_1 02 жовтня 2025 року повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, щодо призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 046450016217 від 10.10.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.
В рішенні зазначено:
«Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти за наявності станом на 01.04.2015 - не менше 25 років спеціального стажу, на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців та на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.
Страховий стаж особи становить 31 рік 10 місяців 01 день.
Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років 24 роки 01 місяць 10 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до стажу роботи за вислугу уроків зараховано всі періоди.
Згідно поданих документів право на пенсію за вислугу років відсутнє» (а.с. 17). 
Не погодившись із рішеннями відповідачів ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон №213-VIII) та Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі – Закон №911-VIII)), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Проте, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Отже, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Таким чином, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
Таким чином, враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, визначальним для встановлення права особи на призначення пенсії за вислугу років є наявність в особи спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії станом на 11.10.2017. У спірному випадку, враховуючи вищенаведені положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», такий стаж повинен становити від 25 до 30 років.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.07.2022 прийнятої у справі №440/1286/20.
Як вбачається з матеріалів справи, спеціальний стаж позивача, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, станом 11.10.2017, складав 24 роки 01 місяць 10 днів (а.с. 14, 17).
При цьому, як вбачається з рішення № 046450016217 від 08.09.2025 року за доданими документами до страхового та спеціального стажу не зараховано: 
- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.08.1989 роки, оскільки титульна сторінка оформлена з порушення вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок» № 58 від 29.07.1993 - виправлення дати народження не завірене належним чином. Страховий стаж зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 1999 по 2025 року та довідкам;
- період роботи згідно довідки № 437 від 18.04.2025 року з 10.08.1989 по 31.08.1993 року, оскільки відсутня підстава звільнення (а.с. 14).
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що 10.08.1989 ОСОБА_1 прийнята на посаду вихователя Попасненського ясла-садочку «Чебурашка» (наказ №43-К від 10.08.89), 01.09.1993 звільнена з займаної посади за власним бажанням (наказ №16 від 27.08.93) (а.с. 7).
У довідці № 437 від 18.04.2025 року міститься інформація про те, що ОСОБА_1 у період з 10.08.1989 по 01.09.1993 року працювала вихователем в Попасненському яслі-садку «Чебурашка»: з 01.09.1993 була переведена на посаду вчителя початкових класів в Гнатівській середній школі (а.с. 9).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи, узгоджуються між собою та відповідачем не надано доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, а також те, що спірний період роботи позивача як працівника освіти підтверджено довідкою №437, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу та стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи ОСОБА_1 з 10.08.1989 по 31.08.1993.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі №160/31541/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі №160/31541/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко