Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Справа№200/1520/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Хомич Іван Олександрович (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся через підсистему “Електронний суд” до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802, 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а) з позовом, в якому просив: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.01.2026 № 056650011546 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.09.1989 по 06.07.1994, з 01.09.1990 по 21.07.1993, з 01.01.2011 по 30.09.2012 та 23.04.2013 по 30.09.2015 та призначити й виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 28.01.2026.
В обґрунтування зазначено, що право на пільгову пенсію передбачено законами № 1788-ХІІ та № 1058-IV. Вважає, що до управління надані необхідні письмові докази, які підтверджують його право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.
Ухвалою суду від 09.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відзив, в якому зазначено, що заява позивача про призначення пенсії розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань. Отже, ГУ ПФУ у Донецькій області не є належним відповідачем у справі. За результатом розгляду заяви розраховано пільговий стаж – 6 років.
За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_3 ) з 28.09.1989 по 06.07.1994, оскільки назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу, а до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2011 по 30.09.2012, оскільки не зазначені номер та дата наказу про атестацію робочих місць. Також не зараховано період з 23.04.2013 по 30.09.2015, оскільки некоректно зазначено дату наказу про атестацію робочих місць (08.06.1994). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.01.2026 № 056650011546 по зверненню від 05.01.2026 ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058 IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу -12 років 6 місяців. Навчання з 01.09.1990 по 21.07.1993 не можливо зарахувати, оскільки не зазначена дата видачі диплома. Для врахування до пільгового стажу період навчання необхідно надати довідку з навчального закладу. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надано відзив, в якому зазначено, що відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають право водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайняті у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Вік позивача на дату звернення 54 роки.
До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_3 ) з 28.09.1989 по 06.07.1994, оскільки назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу. Для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду роботи необхідно надати належним чином оформлену довідку про період роботи, видану за місцем роботи (правонаступником/архівною установою) з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію установи (за необхідності).
Навчання з 01.09.1990 по 21.07.1993 не зараховано до стажу оскільки не зазначена дата видачі диплома. Водночас надано копію диплома (серія НОМЕР_4 ), згідно якої неможливо зарахувати навчання, оскільки документи подаються тільки в оригіналах.
До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2011 по 30.09.2012, оскільки не зазначені номер та дату наказу про атестацію робочих місць. Також не зараховано період з 23.04.2013 по 30.09.2015, оскільки некоректно зазначено дату наказу про атестацію робочих місць (08.06.1994).
Пільговий стаж особи складає 6 років, що є недостатнім для призначення пенсії. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.
Ухвалами суду від 21.04.2026, 04.05.2026 зобов`язано позивача надати пояснення стосовно обставин справи, а саме щодо періодів роботи з 28.09.1989 по 06.07.1994, з 01.09.1990 по 21.17.1993, які позивач вважає за необхідне зарахувати до пільгового стажу за Списком №2, та зазначити якими саме документами підтверджується пільговий характер роботи в цей період; з яких підстав позивач вважає, що робота в періоди з 28.09.1989 по 06.07.1994, з 01.09.1990 по 21.07.1993, з 01.01.2011 по 30.09.2012 та 23.04.2013 відноситься до пільгового стажу за Списком №2.
Позивачем надані пояснення в яких зазначено, що у період з 28.09.1989 по 06.07.1994 позивач працював водієм, вважає що записами трудової книжки серії НОМЕР_3 підтверджується пільговий характер роботи. 
Щодо періоду з 01.09.1990 по 21.07.1993 зазначає, що такий є часом навчання, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_4 . Вважає, що навчання за спеціальністю – «водій», безпосередньо пов`язане з роботою за Списком № 2, оскільки посада «Водії міського пасажирського транспорту і великовагових автомобілів» включена до Списку №2. Пункт 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383, передбачає застосування Списків, що були чинними на період роботи. 
Щодо періоду з 01.01.2011 по 30.09.2012 зауважив, що у зазначений період позивач продовжував працювати на підприємстві (код ЄДРПОУ 03328250) за тією ж посадою водія міського пасажирського транспорту та/ або великовагових автомобілів, що підпадає під Список № 2. Орган ПФУ відмовив у зарахуванні цього стажу з підстави відсутності номеру та дати наказу про атестацію робочих місць. Посада «водій міського пасажирського транспорту і великовагових автомобілів» прямо передбачена Списком № 2. Факт зайняття цієї посади підтверджено записами трудової книжки та відомостями Реєстру застрахованих осіб.
Щодо періоду з 23.04.2013 по 30.09.2015 зауважив, що некоректна дата наказу про атестацію робочих місць (08.06.1994) у поданих документах є технічною помилкою, яка не спростовує сам факт виконання пільгової роботи за Списком № 2.
Вважає, що позивач має право на призначення пенсії за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою від 05.01.2026 про призначення пенсії за віком.
За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення від 12 січня 2026 року №056650011546 про відмову у призначенні пенсії. З рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_3 ) з 28.09.1989 по 06.07.1994, оскільки назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу; період навчання з 01.09.1990 по 21.07.1993, оскільки не зазначена дата видачі диплома, при цьому диплом (серія НОМЕР_4 ) подано не в оригіналі. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2011 по 30.09.2012, оскільки не зазначені номер та дату наказу про атестацію робочих місць. Також не зараховано період з 23.04.2013 по 30.09.2015, оскільки некоректно зазначено дату наказу про атестацію робочих місць (08.06.1994). Відмова обумовлена відсутністю необхідного пільгового стажу. 
За результатом розгляду заяви визначено страховий стаж – 31 рік 1 місяць 20 днів, пільговий – 6 років (робота на посаді водія трамвая з 01.01.1999 по 31.12.2002 (4 роки), з 01.01.2005 по 31.12.2005 (1 рік), з 01.01.2010 по 31.12.2010 (1 рік)).
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон України №1058-IV).
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Аналогічна норма міститься у пункті 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV. 
Комплексний аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку, що право на передбачену п.2 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-IV пенсію за віком на пільгових умовах мають право чоловіки, що були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637".
Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
В позовній заяві представником позивача зазначено, що позивач у період з 28.09.1989 по 06.07.1994, який зокрема включає період з 01.09.1990 по 21.07.1993, був зайнятий повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України та має право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV. У додаткових поясненнях адвокатом позивача повідомлено про те, що записами трудової книжки серії НОМЕР_3 підтверджено, що позивач працював на посаді водія, яка передбачена Списком №2; у позовних вимогах (пункт 2) просив зарахувати до пільгового стажу (Список №2) період роботи водієм з 28.09.1989 по 06.07.1994, який зокрема включає період з 01.09.1990 по 21.07.1993.
Разом з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що трудова книжка НОМЕР_3 не містить записів про роботу «водієм» у період з 28.09.1989 по 06.07.1994. 
Так, в трудовій книжці НОМЕР_3 , що видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наявні зокрема записи:
№1 – 28.09.1989 – про прийняття слюсарем у Совхоз «Селідовський», 
№2 – 30.08.1990 – про направлення на навчання в Донецький СХТ по спеціальності агроном,
№3 - 01.09.1990 – 21.07.1993 – навчання в Донецькому СХП по спеціальності «організація та технологія виробництва продукції сільського господарства» (диплом НОМЕР_4 ),
№4 – 23.08.1993 – про прийняття помічником бригадира,
№5 – 11.09.1993 – про призначення в.о. керуючого відділом 2,
№6 – 05.10.1993 – про переведення комплексним бригадиром,
№7 – 06.07.1994 про звільнення.
Суд звертає увагу, що будь-які відомості про виконання у період з 28.09.1989 по 06.07.1994 робіт із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України трудова книжка не містить.
Отже, посилання на те, що у період з 28.09.1989 по 06.07.1994 позивачем виконувались роботи, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2 не підтверджено належними доказами.
Також безпідставним є посилання позивача у додаткових поясненнях до позовної заяви (від 14.05.2026) про те, що у період з 01.09.1990 по 21.07.1993 позивач здійснював навчання за спеціальністю «водій», яка безпосередньо пов`язана з роботою за Списком №2, оскільки при огляді копії диплома серії НОМЕР_4 , судом встановлено, що позивач навчався за спеціалізацією «організація та технологія виробництва продукції сільського господарства» та здобув кваліфікацію «організатор-технолог».
З огляду на викладене, вимоги в частині зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 28.09.1989 по 06.07.1994, з 01.09.1990 по 21.07.1993 є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.
Щодо періодів з 01.01.2011 по 30.09.2012 та 23.04.2013 по 30.09.2015 суд зазначає таке.
Звертаючись до суду, позивач просить зарахувати такі періоди до пільгового стажу за Списком №2.
Разом з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що в трудовій книжці НОМЕР_3 , що видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наявні зокрема записи:
№13 – 01.06.2007 – присвоєно 1-ий клас водія трамвая,
№14 – 08.06.2007 – про переведення водієм трамвая 1-го кл. трамвайного депо №3, Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донелектроавтотранс»,
№15 – 01.06.2012 – про переведення ревізором по безпеці руху на дільницю з уклоном,
№16 – 16.04.2013 – про звільнення;
№17 – 23.04.2013 – про прийняття водієм трамвая в Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо,
№18 – 09.11.2015 про звільнення.
Отже, у період з 01.01.2011 по 31.05.2012 позивач працював водієм трамвая, з 01.06.2012 по 30.09.2012 (в межах заявлених позовних вимог) – ревізором по безпеці руху на дільниці з уклоном, з 23.04.2013 по 30.09.2015 (в межах заявлених позовних вимог) – водієм трамвая.
Суд звертає увагу, що будь-які відомості про те, що робота, на якій позивач працював в періоди з 01.01.2011 по 30.09.2012 та 23.04.2013 по 30.09.2015 віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України трудова книжка не містить.
В періоди роботи позивача (2011 - 2015 роки) діяли Списки №1 і №2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36. 
Суд наголошує, що в цих списках не передбачено такої посади, як «водій міського пасажирського транспорту та/ або великовагових автомобілів».
З урахуванням наведеного вимоги про зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 01.01.2011 по 30.09.2012 та 23.04.2013 по 30.09.2015 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо вимог про зобов`язання призначити й виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV суд зазначає таке.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Враховуючи те, що під час розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що він має стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України достатній для призначення пенсії відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Щодо посилання відповідача у спірному рішенні на не зарахування періоду роботи з 01.01.2011 по 30.09.2012, з підстав не зазначення номеру та дати наказу про атестацію робочих місць та не зарахування періоду роботи з 23.04.2013 по 30.09.2015 з підстав некоректно зазначеної дати наказу про атестацію робочих місць (08.06.1994) суд зазначає таке.
Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами 1 та 2 статті 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020, в результаті розгляду справи № 520/15025/16-а дійшла висновку про те, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII - "за результатами атестації робочих місць" як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що атестація робочого місця є важливим елементом запобігання порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, зазначаючи, що пільгова пенсія призначається за результатами атестації робочих місць, держава не повинна покладати відповідальність за непроведення атестації, та, відповідно, надмірний тягар на пенсіонера.
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача з приводу відсутності підстав для зарахування періоду роботи з 01.01.2011 по 30.09.2012 з підстав не зазначення номеру та дати наказу про атестацію робочих місць та не зарахування періоду роботи з 23.04.2013 по 30.09.2015 з підстав некоректно зазначеної дати наказу про атестацію робочих місць (08.06.1994). Отже, така відмова є протиправною.
Зважаючи на те, що основним документом для підтвердження стажу роботи при вирішенні питання про призначення пенсії є трудова книжка, яка містить записи про спірні періоди роботи, відсутність дат наказів про атестації робочого місця, або некоретно визначена дата, не може бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу певних періодів роботи.
Щодо посилання відповідача у спірному рішенні на не зарахування періодів роботи з 28.09.1989 по 06.07.1994 з підстав не відповідності назви підприємства на печатці якою завірено запис про звільнення назві підприємства при прийнятті на роботу суд зазначає таке.
Станом час заповнення трудової книжки позивача, була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (далі Інструкція №162).
Згідно абзацу 1 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 2.13 Інструкції №162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. 
Аналогічні за змістом положення містяться також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.
Дослідивши копію трудової книжки позивача суд встановив, що запису про прийняття на роботу (запис №1 від 28.09.1989) передує запис про найменування підприємства «Совхоз «Селидовський»», однак запис про звільнення (запис №7 від 06.07.1997) завірено підписом директора, та проставлена печатка, відтиск якої є нечітким для читання.
Разом з цим, за позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
З урахуванням наведеного, відмова у зарахуванні періоду з 28.09.1989 по 06.07.1994 є протиправною.
Щодо посилання відповідача у спірному рішенні на не зарахування навчання з 01.09.1990 по 21.07.1993, з підстав відсутності дати видачі диплома та необхідності подання оригіналу диплома суд зазначає таке.
Дослідивши копію диплома НОМЕР_4 , що виданий Донецьким совхоз-технікумом судом встановлено, що в цьому документі наявна дата видачі – «21.07.1995». Отже, посилання відповідача на відсутність дати видачі диплома є безпідставним.
В контексті обставин цієї справи та доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо необхідності подання оригіналу диплома, суд враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У даному випадку судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів звернення до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання відомостей про підтвердження навчання позивача. 
Відтак, роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування періоду навчання управління переклало тягар доказування на позивача, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства.
Суд зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. В цьому випадку, управлінням також не враховано, що позивачем зазначено про наявність в нього оригіналу диплома.
Таким чином, слід дійти висновку, що, відмовляючи у зарахуванні періоду навчання з 01.09.1990 по 21.07.1993, з підстав відсутності дати видачі диплома та необхідності подання оригіналу управління не діяло обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Отже, така відмова є протиправною.
З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії від 12.01.2026 №056650011546 є протиправним та підлягає скасуванню. 
З метою ефективного поновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії від 05.01.2026 із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії від 12.01.2026 №056650011546.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802, 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії від 05.01.2026 із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802, 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош