ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №587/1766/26 
Номер провадження 22-ц/816/2269/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Нестеренка М. В. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.
у присутності позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 08 травня 2026 року, постановлену у м. Суми у складі судді Вортоломей І.Г., про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний виконавець Школа Сергій Михайлович про визнання права власності на автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя, -
в с т а н о в и в :

07 травня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив визнати право власності на автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя за ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_3 ринкову вартість автомобіля SUBARU LEGACY 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у рахунок погашення заборгованості за рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 грудня 2022 року у справі № 587/1265/21, провадження 2/587/660/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 399024 грн 34 коп., 3% річних у сумі 4952 грн 27 коп., інфляційні втрати у сумі 5187 грн 31 коп., пеню у сумі 5000 грн.
Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль SUBARU LEGACY 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; заборони будь-яким особам, у тому числі органам державної реєстрації, здійснювати перереєстрацію, відчуження або інші дії щодо зазначеного транспортного засобу; заборони державним та приватним виконавцям вчиняти дії, спрямовані на примусову реалізацію вказаного майна, до вирішення спору по суті та набрання законної сили рішенням суду.
В обґрунтування поданої заяви зазначає, що вказаний автомобіль був набутий у період шлюбу, а тому відповідно до вимог сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя,
Разом з тим позивачу стало відомо, що на вказаний транспортний засіб може бути звернено стягнення у межах виконання зобов`язань відповідача щодо повернення боргу, що створює реальну загрозу відчуження, реалізації або іншого вибуття майна з володіння сторін до вирішення спору по суті.
У разі невжиття заходів забезпечення позову виконання можливого рішення суду про визнання права власності на частку автомобіля може бути істотно ускладнене або навіть неможливе.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 08 травня 2026 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову, забезпечивши позов видами заборон, які зазначені у прохальній частині заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що предметом спору у цій справі є транспортний засіб, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Таким чином, заявлені заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані з предметом спору та є співмірними із заявленими позовними вимогами.
Суд першої інстанції фактично визнав наявність спору між сторонами щодо спірного майна, однак дійшов помилкового та передчасного висновку про відсутність загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.
Матеріали справи свідчать про наявність реального ризику вибуття спірного майна з володіння відповідачів, оскільки щодо них існують невиконані боргові зобов`язання та виконавчі провадження, в межах яких спірний транспортний засіб може бути відчужений або реалізований, що ускладнить чи унеможливить виконання майбутнього рішення суду.
За таких обставин невжиття заходів забезпечення позову створює реальну загрозу порушення прав позивача та може призвести до неможливості ефективного захисту його прав та законних інтересів.
Апелянт посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, згідно з якою для застосування заходів забезпечення позову достатнім є наявність обґрунтованого припущення щодо можливого ускладнення або неможливості виконання рішення суду, а не беззаперечне доведення майбутнього відчуження майна.
Висновок суду про можливе порушення прав власника транспортного засобу ОСОБА_3 є необґрунтованим, оскільки арешт майна як захід забезпечення позову має тимчасовий характер та спрямований виключно на збереження предмета спору. При цьому заявник не просив про вилучення автомобіля чи обмеження права користування ним. Натомість невжиття заходів забезпечення створює реальний ризик відчуження спірного майна та істотного порушення прав позивача.
Відмова у забезпеченні позову створює ризик відчуження або реалізації спірного автомобіля до вирішення справи по суті, що може унеможливити виконання майбутнього рішення суду або призвести до виникнення нового спору з третіми особами.
Відзиву від відповідачів та третьої особи на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час, і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, думку позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, та стягнення з ОСОБА_3 ринкової вартості автомобіля у рахунок погашення заборгованості за рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 грудня 2022 року. 
Аналіз змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог свідчить про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо заборгованості за договором позики, яку відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином. 
Легковий автомобіль SUBARU LEGACY, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , на який позивач просить накласти арешт та вжити певні заборони, належить на праві власності ОСОБА_3 , проте, за твердженням позивача, є спільною сумісною власністю відповідачів, оскільки придбаний під час шлюбу.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Серед видів забезпечення позову є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник при зверненні до суду з цією заявою на підтвердження своїх вимог не надав належних доказів щодо предмету забезпечення, що свідчить про недоведеність підстав для вжиття заходів у вигляді забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, заборони будь-яким особам, у тому числі органам державної реєстрації, здійснювати перереєстрацію, відчуження або інші дії щодо зазначеного транспортного засобу та заборони державним та приватним виконавцям вчиняти дії, спрямовані на примусову реалізацію вказаного майна, до вирішення спору по суті та набрання законної сили рішенням суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
При цьому, виходячи з того, що предметом позову є визнання за одним з відповідачів права власності на частку автомобіля та стягнення компенсації цієї частки з іншого відповідача у рахунок погашення заборгованості за рішенням суду, заявлені позивачем заходи забезпечення позову у виді арешту транспортного засобу, заборон вчиняти стосовно нього дії є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.
Незалежно від можливості відповідачів розпорядитися автомобілем, позивач у випадку позитивного вирішення заявленого позову про визнання права власності на частину автомобіля та стягнення вартості цієї частки не буде позбавлений можливості виконання рішення суду, а отже невжиття заходів забезпечення позову не ускладнить виконання такого рішення.
Тому законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції немає. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 08 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2026 року.

Головуючий -  	А. П. Сидоренко	

Судді: О. І. Собина 

М. В. Нестеренко