ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.05.2026	Справа № 910/1698/26	

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу
За позовом Акціонерного товариства "Кристалбанк", м. Київ
до Приватного підприємства "Капренз", м. Київ
про стягнення 71 698,96 грн, - 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
18.02.2026 року до Господарського суду міста Києва надійшов позов Акціонерного товариства "Кристалбанк" (позивач) про стягнення з Приватного підприємства "Капренз" (відповідач) за Договором №Г/2025/3135-01 від 26.08.2025 суми виплаченої банком банківської гарантії в розмірі 71 698,96 грн, з яких: сума сплаченої гарантії - 68 847,00 грн, комісія - 2 851,96 грн. 
Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.
Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.
З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду від 11.03.2026 року в електронному вигляді було надіслано відповідачу в його електронний кабінет (довідка про доставку електронного листа 11.03.2026 року міститься в матеріалах справи).
Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 26.03.2026 року (включно).
Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач, у встановлений судом строк, не скористався.
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
26.08.2025 року між AT «Кристалбанк» (надалі - Гарант/Банк) та ПП «БК Гарант» (змінено найменування на ПП «Капренз») (надалі - Принципал) було укладено Заяву-Договір на приєднання №Г/2025/3135-01 до Публічної пропозиції на укладення Договору про надання банківських гарантій АТ «Кристалбанк» (надалі - Договір гарантії).
На підставі вказаного Договору гарантії, 26.08.2025 AT «Кристалбанк» було надано Банківську гарантію №Г/2025/3135-01 (далі - Гарантія), згідно якої Гарант гарантує належне виконання відповідачем (надалі - Принципал) зобов`язань по виконанню Договору про закупівлю, що укладається за результатами закупівлі (Код ДК 021:2015-03210000-6 - «Зернові культури та картопля» Картопля продовольча пізня (Харківська область) (надалі - Договір), укладеного Принципалом з Головним центром капітального будівництва, рекнструкції та закупівль Державної прикордонної служби України (надалі - Бенефіціар).
Відповідно до умов наведеної банківської гарантії, Гарант бере на себе безвідклично та безумовно та без заперечень зобов`обов`язок сплатити Бенефіціару за першою вимогою Бенефіціара грошову суму, пропорційну частині невиконаних принципалом зобов`язань, але в межах суми гарантії, що становить 68 847,00 грн протягом п`яти робочих днів з дня отримання письмової вимоги від Бенефіціара, у разі невиконання або неналежного виконання (як повнісьтю так і частково) принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за Договором про закупівлю.
Строк дії Гарантії до 31.01.2026 року.
Відповідно до п. 4.4.5. Договору гарантії, сторони домовились, що принципал зобов`язується відшкодувати гаранту в повному обсязі фактично сплачену гарантом суму за гаранією, в тому числі в повному обсязі повернути в порядку регресу суму відшкодування, що надавались для задоволення вимоги бенефіціара, в строк, що зазначений в письмовому повідомленні гаранта, а також інші витрати, пов`язані з гарантією, та комісії за користування гарантією.
При цьому, пунктом 6.11. Договору гарантії визначено, що за надання гарантії в межах лінії принципал сплачує гаранту комісію у розмірі, зазначеному в Заяві-договорі.
Пунктом 1.4. Заяви-договору про приєднання сторони передбачили, що у випадку сплати гарантом бенефіціару суми гарантії або її частини за рахунок власних коштів, принципал сплачує гаранту комісію за користування гарантією на рахунок, вказаний в п. 1.3. Комісія за користування гарантією нараховується на суму фактично сплачених гарантом на користь бенефіціара коштів в розмірі 36% процентів річних починаючи з дня сплати гарантом коштів бенефіціару по день, що передує дню погашеня принципалом заборгованості по сумі сплаченої гарантії.
Згідно листа №06.1/10805-25-Вих від 11.12.2025 року Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України повідомлено позивача про невиконання умов договору Принципалом. 
18.12.2025 АТ «Кристалбанк» на виконання умов Банківської гарантії №Г/2025/3135-01 від 26 серпня 2025 року здійснено оплату на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України в розмірі 68 847,00 грн згідно платіжної інструкції №351155 від 18.12.2025.
Після чого, Банк повідомив Принципала листом №2471 від 24.1.2025 року про необхідність відшкодуваання протягом 7 календарних днів суми в розмірі 68 847,00 грн, а також комісії за користування гарантією у розмірі 36% від суми фактично сплачених банком на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України коштів за кожен день заборгованості, з фактичного дня сплати банком коштів по день, що передує дня погашення заборгованості (докази надіслання позивачем відповідачу листа засобами поштового зв`язку містяьтся в матеріалах справи).
Як вбачається з маеріалів справи, відповідачем не виконано зобов`язання за Договором гарантії у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь з відповідача заборгованості у розмірі 71 698,96 грн, з яких: сума відшкодування по сплаченій гарантії - 68 847,00 грн, комісія - 2 851,96 грн.
Відповідач правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку, що наведені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке:
За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (Гарант) гарантує перед кредитором (Бенефіціаром) виконання боржником (Принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Порядок, умови надання та отримання Банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням №639 (Положення про порядок здійснення банками та фінансовими компаніями операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджене Постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004), згідно з пп. 9 п. 3 розд. І якого, гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Відповідно до ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.
Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина перша ст. 565 ЦК України).
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, яка є загальною щодо спорів про стягнення боргу за гарантією, враховуючи приписи статей 560, 563, 565 ЦК України, обов`язок гаранта сплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення бенефіціаром гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає (постанови Верховного Суду від 18.10.2018 р. у справі №910/21641/17, від 20.06.2018 р. у справі №904/9536/17, від 02.03.2018 р. у справі №910/8297/17, від 14.11.2019 р. у справі №910/20326/17, від 18.06.2021 р. у справі №910/16898/19, від 07.12.2021 р. у справі №910/2831/20, від 21.12.2021 р. у справі №910/17772/20 тощо).
В даному випадку, у справі, що розглядається, Банк видав гарантію, що є безумовною і безвідкличною, тобто такою, за якою Банк-Гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти Бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов (Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 р. у справі № 910/16898/19).
Відповідно до п. 36 розд. V Положення №639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.
Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (пп. 7 п. 2 розд. І Положення №639)
Тобто, отримавши вимогу від Бенефіціара, в даному випадку, Банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною (зокрема, чи має місце порушення товариством (Принципалом) зобов`язань за Договором, що є підставою для виплати визначеної банківською гарантією суми).
Відповідно до пп. 11 п. 2 розд. І Положення №639 належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями.
При цьому для визначення належності представлення необхідно керуватись саме умовами виданої Банком банківської гарантії (подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02.10.2020 р. у справі №904/1156/19).
В частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією (постанова Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19).
Положеннями виданої Банком Банківської гарантії передбачено:
«Гарант гарантує належне виконання відповідачем (надалі - Принципал) зобов`язань по виконанню Договору про закупівлю, що укладається за результатами закупівлі (Код ДК 021:2015-03210000-6 - «Зернові культури та картопля» Картопля продовольча пізня (Харківська область) (надалі - Договір), укладеного Принципалом з Головним центром капітального будівництва, рекнструкції та закупівль Державної прикордонної служби України (надалі - Бенефіціар).
Відповідно до умов наведеної банківської гарантії, Гарант бере на себе безвідклично та безумовно та без заперечень зобов`обов`язок сплатити Бенефіціару за першою вимогою Бенефіціара грошову суму, пропорційну частині невиконаних принципалом зобов`язань, але в межах суми гарантії, що становить 68 847,00 грн протягом п`яти робочих днів з дня отримання письмової вимоги від Бенефіціара, у разі невиконання або неналежного виконання (як повнісьтю так і частково) принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за Договором про закупівлю.
Строк дії Гарантії до 31.01.2026 року.»
Як вже зазначалось, 11.12.2025 року Банком була отримана вимога Бенефіціара №06.1/10805-25-Вих за Банківською гарантією №Г/2025/3135-01 (далі - Вимога) на суму в розмірі 68 847,00 гривень, у зв`язку з тим, що Принципалом не дотримано строків виконання зобов`язань за Договором про закупівлю картоплі продовольчої пізньої №447-25 від 07.08.2025 року в частині поставки картоплі у відповідності до поданих заявок (замовлень) замовника (заявки №06.1/8036-25-Вих від 04.09.2025 та №06.1/8065-25-Вих від 04.09.2025).

Тобто, Бенефіціар надіслав Банку вимогу у строки, визначені гарантією, виданою Банком, а також з дотриманням інших її положень щодо змісту та форми. Відповідно, така вимога є належним представленням в розумінні Положення №639.
Крім того, як було зазначено вище, п. 36 розд. V Положення №639 передбачає здійснення банком-гарантом перевірки достовірності вимоги, отриманої від бенефіціара.
При цьому ні Положення №639, ні інші акти чинного законодавства, що регулюють відповідні правовідносини, не розкривають поняття достовірної вимоги, а також не встановлюють критеріїв, у разі недотримання яких така вимога є недостовірною, а у банку-гаранта є підстави для відмови у виплаті суми гарантії. Відповідні положення також відсутні і у гарантії, виданій Банком.
Разом з тим, суд враховує, що підставою для пред`явлення вимог до Гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед Бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто Гарант сплачує Бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань (постанова Верховного Суду від 04.03.2021 р. у справі №910/3500/19).
Згідно з частиною першою ст. 565 ЦК України Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Тобто, Банк-Гарант перевіряє отриману вимогу на відповідність умовам гарантії, в тому числі щодо того, чи відповідає описаний бенефіціаром випадок одній із підстав для виплати гарантії.
Відповідно до частини третьої ст. 200 ГК України гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що правовою підставою для виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара, а зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають із будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром (постанови Верховного Суду від 02.10.2020 р. у справі №904/1156/19, від 04.03.2021 р. у справі №910/3500/19).
Тобто, обов`язок Гаранта є безумовним та не залежить від причин невиконання ним свого зобов`язання перед Бенефіціаром, такі причини не мали б з`ясовуватись Банком під час ухвалення рішення про виплату суми гарантії. Тому, визначаючи, чи відповідає вимога Бенефіціара умовам гарантії, Банк-Гарант не повинен вдаватись до аналізу відносин, які склались між Бенефіціаром та Принципалом і, відповідно, встановлювати, з чиєї вини відбулось порушення принципалом зобов`язання, чи було таке порушення вимушеним тощо. Натомість для виплати суми банківської гарантії достатньо встановити, що таке порушення відбулось.
За таких обставин, за результатами аналізу матеріалів справи та наданих доказів, врахувавши: належне пред`явлення Бенефіціаром вимоги, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання, забезпеченого Банківською гарантією від 26.08.2025 року №Г/2025/3135-01; здійснення Банком на виконання зобов`язань по гарантії від 26.08.2022 року №Г/2025/3135-01 сплати коштів на користь Бенефіціара у розмірі 68 847,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.12.2025 року №351155, виходячи з положень частини першої статті 569 ЦК України, судом встановлено, що в даному випадку, позивач обґрунтовано заявляє, що він має право, як Гарант на зворотну вимогу (регрес) до боржника (відповідача) в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові (Бенефіціарові), а саме: 68 847,00 грн.
Крім того, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 4.4.5. Договору гарантії, сторони домовились, що принципал зобов`язується відшкодувати гаранту в повному обсязі фактично сплачену гарантом суму за гаранією, в тому числі в повному обсязі повернути в порядку регресу суму відшкодування, що надавались для задоволення вимоги бенефіціара, в строк, що зазначений в письмовому повідомленні гаранта, а також інші витрати, пов`язані з гарантією, та комісії за користування гарантією.
При цьому, пунктом 6.11. Договору гарантії визначено, що за надання гарантії в межах лінії принципал сплачує гаранту комісію у розмірі, зазначеному в Заяві-договорі.
Пунктом 1.4. Заяви-договору про приєднання сторони передбачили, що у випадку сплати гарантом бенефіціару суми гарантії або її частини за рахунок власних коштів, принципал сплачує гаранту комісію за користування гарантією на рахунок, вказаний в п. 1.3. Комісія за користування гарантією нараховується на суму фактично сплачених гарантом на користь бенефіціара коштів в розмірі 36% процентів річних починаючи з дня сплати гарантом коштів бенефіціару по день, що передує дню погашеня принципалом заборгованості по сумі сплаченої гарантії.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини другої ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин третьої та четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, обов`язок доведення відсутності підстав для задоволення позову (тобто в даному випадку відсутності порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором) покладено на відповідача, однак останнім не спростовано заявлених позивачем позовних вимог, а відтак, врахувавши, що станом на дату розгляду справи судом відповідачем не подано доказів відшкодування на користь Банку грошової суми виплаченої ним по гарантії, здійснивши також перевірку розрахунку позивачем вимог в частині 36% річних, суд дійшов до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 68 847,00 грн. коштів виплачених Банком по гарантії та 2 851,96 грн 36% річних (за період з 18.12.2025 року по 28.01.2026 року), у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 р. та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 р. зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильне вирішення даного спору.
Приписами статей 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору і стосуються предмету доказування, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судовий збір позивача у розмірі 2 662,40 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням коефіцієнту 0,8%, у зв`язку з подачею до суду позовної заяви в електронній формі, покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного підприємства «Капренз» (код ЄДРПОУ 40810354, адреса: 02121, м. Київ, просп. Бажана Миколи, буд. 3) на користь Акціонерного товариства «Кристалбанк» (код ЄДРПОУ 39544699, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 2) суму коштів в розмірі 68 847,00 грн (шістдесят вісім тисяч вісімсот сорок сім гривень 96 копійок), суму 36% річних в розмірі 2 851,96 грн (дві тисячі вісімсот п`ятдесят одна гривна 96 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійки).
3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ