1 
н\п 2-а/490/37/2026 Справа № 490/10251/25

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря судового засідання Романовій К.Т., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
05.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову №567 від 18.07.2025 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. за ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
В обґрунтування вимог в позові зазначено, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 від 18.07.2025 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Згідно із зазначеною постановою гр. ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження огляду ВЛК, направлення на проходження медичного огляду від 11.07.2025 року за №434997 та від 13.07.2025 року №4358328.
З постанови вбачається, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка полягає у відмові проходити медичний огляд ВЛК для визначення придатності до військової служби за рішенням районного ТЦК та СП,вчинене в особливий період.
Позивач вважає, що постанову №567 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-КУпАП від 18.07.2025 року, що винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , протиправно і такою, що підлягає скасуванню за наступних міркувань.
Позивач вважає, що у відповідача відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення Позивачем правопорушення. В період з 08.07.2025 року по 13.07.2025 року включно позивач був незаконно позбавлений волі у ТЦК та СП, за адресою: АДРЕСА_1 . Що підтверджується повідомленнями до Національної поліції, зареєстрованими за вхідними номерами: ГУНП у Миколаївській області ЄО№387 від 11.07.2025 року; відділення поліції №2 Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області ЄО №14471 від 11.07.2025 року; ГУНП у Миколаївській області ЄО №383 від 11.07.2025 року, і іншими повідомленнями, заявами про злочин і скаргами до Національної поліції, поданими у відповідний період адвокатом Ткачук О.М., гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також підтверджується численними свідками.
В період незаконного позбавлення волі позивача працівники ТЦК та СП вимагали від нього негайно вирушити для проходження ВЛК, а потім відносно позивача було складено протоколи про адміністративні правопорушення №548 від 11.07.2025 року і №556 від 13.07.2025 року, і здійснено відео-фіксацію на невідомий відеореєстратор, на що містяться посилання в оспорюваний постанові як на належні, допустимі, достовірні й достатні докази винуватості позивача. Збір вищезазначених доказів відбувся,як зазначено вище,в умовах незаконного позбавлення волі і з іншими грубими правопорушеннями законодавства.: порушено право позивача на свободу та особисту недоторканність; не було роз`яснені права особи, як це вимагається статтею 256 КУпАп; недопуск адвоката, позивачеві не дали можливості скористатися правом на професійну правничу допомогу; позивачу не було вручено другий примірник складених протоколів; заяви і клопотання позивача не приймалися і ігнорувалися. Матеріалами справи не доведено належними і допустими доказами те, що згідно з рішенням військово-лікарської комісії районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 заздалегідь отримав направлення на проходження медичного огляду, а також, ОСОБА_5 заздалегідь отримав повістку прибути до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці, а саме, прибути 11.07.2025 року і 13.07.2025 року, для направлення для проходження медичного огляду, то в діях позивача відсутні склади адміністративного правопорушення , передбачені ч.3 ст.210-1 КУпАП. Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є незаконним і безпідставним.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П.
Ухвалою судді від 09.12.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, з визначенням дати підготовчого судового засідання.
Ухвалою судді від 16.01.2026 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі задоволено.
04.02.2026 року на адресу суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що вважає вимоги позову необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це наступним.
Так представник відповідача зазначає, що 11.07.2025 року о 09:42 год у приміщенні МООЦМ, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено правопорушення вчинене гр. ОСОБА_1 , яке полягало у тому, що останній в особливий період, в порушення ч.1 ст.22 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” відмовився від отримання направлення та подальшого проходження медичного огляду ВЛК для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор №030700085,чим вчинив правопорушення , передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення убачається,що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор №030700095, чим вчинив правопорушення , передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Відеозапис з відеореєстратора , окрім самого протоколу, в даному випадку і є належним доказом ,що підтверджує факт вчинення правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Також в протоколі №548 про адміністративне правопорушення відсутні пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності - це свідчить про те, що гр. ОСОБА_1 на момент складання протоколу відмовився від надання таких пояснень і зауважень та не заперечував проти суті адміністративного правопорушення. Крім того, в протоколі зазначено, що гр. ОСОБА_1 роз`яснено зміст прав та обов`язків.
З відеозапису процесу зйомки складання протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач був ознайомлений зі змістом протоколу,зрозумів підстави складання протоколу.
Також з відеозапису вбачається,що позивач був ознайомлений зі своїми правами, разом із тм, будучи дієздатною особою, маючи повний обсяг правоздатності та в повній мірі усвідомлюючи свої дії, відмовився від підписання протоколу, отримання його копії.
З відеозапису вбачається, що гр. ОСОБА_1 пропонували отримати направлення на проходження медичного огляду ВЛК, однак останній відмовився від його отримання та подальшого проходження.
Жодного разу позивач не просив отримання правової допомоги, що вбачається з доданих відеозаписів, також жодного разу не заявлял клопотань. Нічого не заважало позивачу в протоколі про адміністративне правопорушення написати письмове клопотання.
Коли позивач дізнався про прийняте рішення про направлення його для проходження медичного огляду ВЛК, він категорично відмовився від його отримання у паперовому вигляді, підписів у журналі видачі направлень на ВЛК та від проходження медичного огляду взагалі, тому повістка, позивачу не видавалась, оскільки при категоричній відмові були відсутні підстави до и видачі. Окрім того, жодним нормативно-правовим актом не визначено, що направленню на проходження медичного огляду обов?язковому порядку має передувати вручення повістки.
Так, слід звернути увагу, що позивачем не надано жодного доказу, який би давав підстави стверджувати про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. Більше того, останній сам визнає факт відмови від проходження ВЛК.
Також, слід звернути увагу суду, що в подальшому, після подій описаних в оскаржуваній постанові, позивач мав змогу сформувати самостійно направлення на медичний огляд ВЛК навіть не потрапляючи до ТЦК та СП, через мобільний застосунок «Резерв+», та пройти його. Проте, як і слідувало очікувати, позивач медичний огляд ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби, станом на момент написання відзиву, не пройшов (що вбачається з відомостей з ЄДРПВР стосовно результатів проходження ВЛК, які додаються), хоча мав таку можливість. Також ми бачимо, що згідно Витягу з ЄДРПВР, гр. ОСОБА_1 оформив бронювання від 14.07.2025 р. (на наступний день після складення на нього протоколу N?556 від 13.07.2025) - що додатково свідчить про ухилення від проходження медичного огляду ВЛК, саме з метою не виконувати свій Конституційний обов?язок щодо захисту Батьківщини, та правомірність оскаржуваної постанови. Враховуючи викладене, у задоволені адміністративного позову просить відмовити.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 25.02.2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з поданням суддею Черенковою Н.П. заяви про відставку та відрахування її зі штату суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А.
Ухвалою судді від 06.03.2026 року адміністративну справу прийнято до провадження судді Гуденко О.А. та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 06.04.2026 року адміністративний позов залишено без руху.
08.04.2026 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій він навів підстави пропущення строку звернення до суду та просив про його понволення.
Ухвалою суду від 03.06.2026 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони, їх представники належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. 
На підставі положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданням адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проаналізувавши аргументи сторін наведені ними в позові та відзиві, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.
11.07.2025 року т.в.о. ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_2 складено направлення №4343997, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 направляється для встановлення придатності для проходження військової служби, яке відбудеться на базі закладу охорони здоров`я КНП “Міська лікарня №3 ММР за адресою: м.Миколаїв,вул.Космонавтів, 95. Дата початку медичного огляду 11 липня 2025 року.
11.07.2025 року заступником начальника-начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1 складено протокол №548 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
13.07.2025 року заступником начальника-начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1 було складено протокол №556 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
18.07.2025 року т.в.о. ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_2 складено постанову №567, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме у порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн.
Зі змісту протоколу вбачається, що 13.07.2025 року, близько 13:51 год. було виявлено адміністративне правопорушення, вчинене громадянином ОСОБА_1 у приміщенні МООЦМ, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке полягає в тому, що останній, в особливий період, в порушення ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився проходити медичний огляд( в тому числі отримувати направлення на проходження медчного огляду) для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор № 031201320, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Від надання письмових пояснень в протоколі гр. ОСОБА_1 відмовився.
В матеріалах справи міститься направлення на медичний огляд від 11.07.2025 року №434997 та від 13.07.2025 року №4358328 видане на ім`я гр. ОСОБА_1 .
Розгляд справи за зазначеними протоколами було призначено на 16:30 год 18.07.2025 року.
З постанови №567 від 18.07.2025 року вбачається, що 18.07.2025 року ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до положень статті 268 КУпАП, справа може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 .
До матеріалів справи додано клопотання ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому зазначає наступне. В період незаконного позбавлення волі з 08.07.2025 року по 13.07.2025 року, за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , працівниками ТЦК та СП відносно позивача було складено протоколи про адміністративні правопорушення і суть обвинувачень позивачу невідомі, оскільки другий примірник протоколів не вручався.Проти зазначених протоколів про адміністративні правопорушення заперечував через наступні обставини: - порушення права на свободу та особисту недоторканність. Представники ТЦК здійснили незаконне затримання; оскаржувані протоколи складено в умовах незаконного позбавлення волі з порушенням прав; при складанні протоколів позивачу не було роз`яснено права, як це вимагається статтею 256 КУпАП; недопуск адвоката; заяви та клопотання не приймалися і ігнорувалися. Таким чином,притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним і безпідставним.
З доданого до матеріалів справи відеозапису зафіксованого на відеореєстратор вбачається, що ОСОБА_1 було зачитано направлення від 11.07.2026 року для проходження військово-лікарської комісії. Останнього ознайомлено з тим, що у разі ухилення від проходження військово-лікарської комісії він може бути притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності. Також йому роз`яснено обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, передбачений статтею 65 Конституції України, право, передбачене статтею 63 Конституції України, положення статті 336 Кримінального кодексу України, а також вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що у разі відмови від проходження військово-лікарської комісії стосовно нього буде складено відповідний протокол, а матеріали будуть передані до правоохоронних органів для прийняття рішення в межах їх компетенції.
Також ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи, призначений на 16 год. 30 хв. 18.07.2025 року. Підписувати протокол він відмовився.
Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії, пояснивши свою відмову тим, що з 08.07.2025 року перебував під тиском.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1,211(крімправопорушень,вчинених військовозобов`язанимичи резервістами,які перебуваютьу запасіСлужби безпекиУкраїни абоСлужби зовнішньоїрозвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ізчастиною першоюстатті 283КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення,орган (посадова особа)виносить постанову по справі.Постанова виконавчого органу сільської,селищної,міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова Повинна містити: найменування органу (прізвище,ім`я та по батькові,посада посадової особи),який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу,стосовно якої розглядається справа(прізвище,ім`я та по батькові(за наявності),дата народження,місце проживання чи перебування; опис обставин,установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта,що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також, частиною першою статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Позивач не визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому вказані обставини відповідно до частини другої статті 77 КАС України зобов`язують відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення.
Так,відповідно до статті 65Конституції Українизахист Вітчизни,незалежності та територіальної цілісності України,шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Також, згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до частини першої статті 210-1КУпАП порушення законодавства про оборону,мобілізаційну підготовку та мобілізацію- тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із частиною третьою статті 210-1КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено і він діє і на теперішній час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.
Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.
В силу вимог статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно із частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Також,частиною десятоюстатті 1Закону України«Про військовийобов`язок івійськову службу»встановлено,що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік,перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України,у запасі Служби безпеки України,розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві,зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації,затвердженим Верховною Радою України,свої персональні дані чере зцентр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника,військовозобов`язаного,резервіста,або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного),міського (районного у місті ,об`єднаного міського)територіального центру комплектування та соціальної підтримки(далі-відповідні районні(міські)територіальні центри комплектування та соціальної підтримки),Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України,відповідного підрозділу розвідувальних органівУ країни для оформлення військово-облікових документів,взяття навійськовий облік,проходження медичного огляду,направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності,призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісіз питань взяття на військовий облік,комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського)територіального центру комплектування та соціальної підтримки,закладів охорони здоров`я Служби безпеки України,а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади,що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону,-за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України,розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади,що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону,відповідно; проходити підготовку до військової служби,військову службу і виконувати військовий обов`язок в запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно із ч. 5 ст. Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України. 
Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянинзобов`язаний з`явитисяу зазначеніу ніймісце тастрок.У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1)прізвище,ім`я та по батькові дата народження громадянина,якому адресована повістка; 2)найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки,що видав повістку; 3)мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4)місце,день і час явки за викликом; 5)підпис (електронний цифровий підпис)посадової особи,яка видала(сформувала)повістку; 6)реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Відповідно до ч. 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України. 
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі – Порядок), визначає механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін до військово-облікових документів; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби. 
Пунктом 21 Порядку передбачено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно із підпунктом 1 пункту 27 Порядку під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби. 
Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1) (пункт 28 Порядку).
Отже, вручення (надсилання) повістки є тільки одним із способів виклику громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з певною метою, в тому числі, для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Чинний Закон не пов`язує виконання обов`язку щодо проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби із обов`язковим попереднім врученням повістки.
Крім того, законодавством не передбачено законних підстав для військовозобов`язаних щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до пункту 74 Порядку (в редакції від 28.01.2025) резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Згідно із пунктом 78 Порядку контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Позивачем не спростовано належними доказами доводи відповідача, що він відмовився отримувати направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, не проходив медичний огляд для визначення придатності до військової служби, в тому числі і станом на час розгляду справи судом позивач доказів проходження ВЛК не надав.
Безпідставна відмова від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таке порушення вчинене позивачем в особливий період.
Дії особи щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та кваліфіковані відповідачем правильно.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що його відмова від проходження військово-лікарської комісії була зумовлена незаконним затриманням, перебуванням під тиском, нероз`ясненням прав та недопуском адвоката до участі у справі.
Як вбачається з матеріалів справи та дослідженого судом відеозапису, позивача було належним чином ознайомлено з направленням на проходження військово-лікарської комісії, роз`яснено наслідки ухилення від її проходження, положення статей 63 та 65 Конституції України, статті 336 КК України, а також вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. При цьому позивача було повідомлено, що у разі відмови від проходження ВЛК стосовно нього буде складено відповідний протокол та матеріали будуть передані до правоохоронних органів, роз`яснено, що така відмова є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Незважаючи на це, позивач від проходження військово-лікарської комісії відмовився, пояснивши свою відмову тим, що з 08.07.2025 року перебував під тиском.
Разом з тим суд зазначає, що навіть у випадку наявності підстав вважати своє затримання незаконним, такі обставини самі по собі не надавали позивачу права відмовлятися від проходження військово-лікарської комісії та не звільняли його від виконання обов`язків, встановлених законодавством про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Обставини незаконного затримання позивача ( за його твердженням) виходять за межі предмета доказування під час розгляду даного адімінстартвиного позову. У разі незгоди з діями посадових осіб ТЦК та СП позивач не був позбавлений можливості звернутися до правоохоронних органів або суду в установленому законом порядку для захисту своїх прав та надання відповідної правової оцінки таким діям .
Обставини незаконного затримання позивача ( за його твердженням) виходять за межі предмета доказування під час розгляду даного адміністратвиного позову. 
Крім того, як зазначає позивач, відповідні звернення щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення - незаконного позбавлення волі - вже були скеровані ним та його предстанвиками до відповдіних органів Національної поліції України.
Крім того, з відеозапису вбачається, що позивача було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме про її розгляд о 16 годині 30 хвилин 18.07.2025 року. Водночас доказів наявності поважних причин своєї неявки на розгляд справи позивачем суду не надано. Також позивач відмовився від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, про що було зроблено відповідний запис. При цьому така відмова не свідчить про незаконність складення протоколу та не спростовує викладених у ньому обставин.
Суд також відхиляє доводи позивача про те, що йому не були роз`яснені права та що посадовими особами ТЦК та СП не було допущено адвоката до участі у справі. З дослідженого відеозапису вбачається, що права позивачу були роз`яснені. При цьому матеріали справи не містять доказів заявлення позивачем клопотання про допуск адвоката чи відкладення розгляду справи для отримання правничої допомоги. Обов`язкова участь адвоката при складанні протоколу за ст. 210-1 КУпАП діючим законодавстом не встановлена. Такого клопотання не зафіксовано й на відеозаписі. Відтак твердження позивача про порушення його права на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем доводи не спростовують факту його відмови від проходження військово-лікарської комісії та не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.
Суд також враховує, що позивач не проходив медичний огляд і не пройшов його на час розгляду справи - принаймні таких доказів суду не надав і на такі не посилався, а відтак в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки останній, будучи військовозобов`язаним у воєнний час відмовився від проходження медичного огляду за направленням від 11 липня 2025 року №4343997 в особливий період, тим самим позивач порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Направлення на медичний огляд ВЛК обов`язкове до виконання.
Крім того суд зазначає, що згідно з чинним законодавством України (КУпАП), відмова від проходження ВЛК розглядається як порушення законодавства про оборону та мобілізацію. 
Жодних законних підстав для відмови позиваач від проходження ВЛК - судом не встановлено.
Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, дії відповідача при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, зокрема порушення позивачем вимог частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а тому підстав для задоволення позову суд не знаходить.
Так, ухвалою суду від 16.01.2026 року про забезпечення позову зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 79985531 у межах якого здійснюється примусове виконанян постанови № 567 від 18.07.2025 року відносно боржника ОСОБА_1 - до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 490/10251/25.
Відповідно п.7 ч.1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно положень ст. 157 КАС України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
Керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 139, 241-246, 271, 272, 286, 297 КАС України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити .
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Гуденко О.А.