ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2026 року	справа № 380/3512/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державного підприємства «Інфоресурс» та Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, МОН України) із вимогами:
- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», щодо ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України вжити заходів щодо внесення змін до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», щодо ОСОБА_1 , а саме: в розділі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
В обґрунтування позову зазначив, що для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивачем отримано довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 798343 від 22.10.2025. Зазначив, що з 20.10.2025 навчається у Львівському кооперативному фаховому коледжі економіки і права (наказ № 77 від 20.10.2025), ступінь/рівень освіти - фаховий молодший бакалавр, форма здобуття освіти - денна. У графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» наявне значення «Ні, порушує». Позивач вважає, що така інформація не відповідає дійсності, оскільки раніше він не отримував жодного документа про вищу освіту, у тому числі за ступенем «бакалавр», а тому здобуття ним фахової передвищої освіти (фаховий молодший бакалавр) є послідовним. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 11.03.2026 залучено до участі в адміністративній справі №380/3512/26 у якості третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне підприємство «Інфоресурс» (03057, м. Київ, вулиця Олександра Довженка, 3; код ЄДРПОУ 37533381), Львівський кооперативний фаховий коледж економіки і права (79007, м. Львів, вулиця Клепарівська, 11; код ЄДРПОУ 01788272).
05.03.2026 від відповідача - Міністерства освіти і науки України надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень вказав, що відповідно до Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності, у даному випадку - закладу освіти, у якому навчається позивач, а на МОН України покладено організаційні та контролюючі функції ведення цієї бази, на державне підприємство «Інфоресурс» - технічні функції. Зазначив, що МОН України не вносило до ЄДЕБО відомостей стосовно позивача, а тому є неналежним відповідачем; рішення МОН України приймає у формі наказів, протиправність дій відсутня. По суті спору вказав, що згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО, позивач у 2014-2017 рр. навчався у Запорізькому авіаційному фаховому коледжі ім. О. Г. Івченка за спеціальністю «Ливарне виробництво чорних і кольорових металів і сплавів» для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» (5.1 рівень НРК) та був відрахований за власним бажанням; у жовтні 2025 року зарахований до Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права за спеціальністю «Харчові технології» для здобуття освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр» (5 рівень НРК). Стверджував, що рівні з однаковим рівнем Національної рамки кваліфікацій вважаються однаковими, а тому повторне зарахування на той самий рівень означає здобуття освіти в непослідовному порядку. Послався на пункт 5 розділу 10 Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2025 році, затвердженого наказом МОН України від 10.02.2025 № 168, згідно з яким у разі зарахування на навчання для здобуття певного ступеня вищої освіти особи, яка в минулому здобувала такий самий або вищий ступінь вищої освіти, і відповідний ступінь не було присуджено, особа вважається такою, що здобуває рівень освіти, що не є вищим за раніше здобутий рівень освіти. Просив у задоволенні позову відмовити.
11.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.
Треті особи правом подати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог не скористалися.
Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив таке.
Згідно з інформацією, що міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (історія навчання здобувача освіти, додана до листа МОН України від 20.12.2025 № 5/3297-25), щодо позивача наявні такі записи про навчання:
- з 01.09.2014 позивач навчався у Запорізькому авіаційному фаховому коледжі ім. О. Г. Івченка за спеціальністю 5.05040201 «Ливарне виробництво чорних і кольорових металів і сплавів» для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» (5.1 рівень НРК), 11.01.2017 відрахований із закладу освіти за власним бажанням;
- у період 2018-2019 рр. навчався у Державному навчальному закладі «Запорізький професійний ліцей залізничного транспорту» за професією «Провідник пасажирського вагона» для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «кваліфікований робітник» (4 рівень НРК), 24.06.2019 успішно завершив навчання, що підтверджується дипломом кваліфікованого робітника серії НОМЕР_1 від 24.06.2019;
- з 01.09.2019 навчався у Національному університеті «Запорізька політехніка» за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» (6 рівень НРК), наказом від 23.09.2020 № 360-С відрахований за невиконання вимог навчального плану та порушення умов контракту з 17.09.2020, що підтверджується довідкою Національного університету «Запорізька політехніка» від 06.11.2025 № 113-57;
- з 20.10.2025 (наказ № 77 від 20.10.2025) зарахований до Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права за спеціальністю G13 «Харчові технології» для здобуття освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр» (5 рівень НРК), форма здобуття освіти - денна.
Позивачу видано довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 798343 від 22.10.2025, в якій у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» наявне значення «Ні, порушує».
Позивач звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою про внесення змін до записів у ЄДЕБО, у задоволенні якої листом Директорату професійної освіти МОН України від 20.12.2025 № 5/3297-25 відмовлено з посиланням на відсутність підстав для внесення змін, оскільки рівні з однаковим рівнем НРК за алгоритмом вважаються однаковими.
Не погоджуючись із внесеними до ЄДЕБО відомостями про порушення послідовності здобуття освіти, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Вчинення державним органом, його посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій неправомірними.
Відповідно до частин першої, третьої статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався і триває на день розгляду справи. Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ). Статтею 23 цього Закону передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-ХІІ передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560). Додатком 5 до Порядку № 560 визначено перелік документів, що подаються для отримання відстрочки, серед яких для здобувачів освіти - довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Додатком 9 до Порядку № 560 затверджено форму такої довідки, яка формується за даними ЄДЕБО та має містити висновок щодо того, чи порушує поточне здобуття освіти послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Судом встановлено, що позивачу сформовано довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 798343 від 22.10.2025, в якій у відповідній графі наявне значення «Ні, порушує».
Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, регулює Закон України від 05.09.2017 № 2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон № 2145-VIII).
Пунктом 23 частини першої статті 1 Закону № 2145-VIII визначено, що рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.
Частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII передбачено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Згідно з частинами першою-третьою статті 40 Закону № 2145-VIII після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту. Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII). Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 5 цього Закону підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень. Здобуття вищої освіти на кожному рівні передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: молодший бакалавр; бакалавр; магістр; доктор філософії/доктор мистецтва.
Статтею 7 Закону № 1556-VII встановлено, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію. Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.
З аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку про те, що фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньою програмою, виконання такої програми та проходження атестації. Здобуття рівня освіти має підтверджуватися відповідним документом про освіту.
Судом встановлено, що з 20.10.2025 позивач зарахований на навчання за освітньо-професійним ступенем «фаховий молодший бакалавр» (5 рівень НРК, фахова передвища освіта) до Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що раніше позивач навчався у Запорізькому авіаційному фаховому коледжі ім. О. Г. Івченка для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» (5.1 рівень НРК), який, на думку відповідача, прирівнюється до рівня фахового молодшого бакалавра, а тому повторне зарахування на той самий рівень Національної рамки кваліфікацій свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку.
Суд відхиляє наведені доводи відповідача з огляду на таке.
З історії навчання здобувача освіти, що міститься в ЄДЕБО, вбачається, що навчання позивача в Запорізькому авіаційному фаховому коледжі ім. О. Г. Івченка для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» не було завершене - 11.01.2017 позивача відраховано із закладу освіти за власним бажанням до присудження йому відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня. Доказів отримання позивачем диплома молодшого спеціаліста матеріали справи не містять, і відповідачем такі докази не надані.
За змістом наведених вище положень статті 7 Закону № 1556-VII та статті 40 Закону № 2145-VIII документ про освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, і саме наявність такого документа підтверджує факт здобуття відповідного рівня освіти. Відрахуванням особи із закладу освіти до присудження їй відповідного освітнього (освітньо-кваліфікаційного) рівня етап навчання завершується неуспішно, а такий рівень освіти не може вважатися здобутим.
Таким чином, оскільки позивач не завершив навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст», не проходив відповідну атестацію та не отримував диплома молодшого спеціаліста як особа, яка успішно виконала відповідну освітню програму, вказані факти не можуть свідчити про здобуття ним відповідного рівня освіти у зв`язку з незавершеністю процесу його здобуття. За таких обставин повторний вступ позивача для здобуття освіти за рівнем фахового молодшого бакалавра не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
При цьому суд враховує, що єдиним документом про освіту, який позивач фактично здобув (із отриманням відповідного документа), є диплом кваліфікованого робітника серії К19 № 028050 від 24.06.2019 (4 рівень НРК) за професією «Провідник пасажирського вагона». Рівень професійної (професійно-технічної) освіти «кваліфікований робітник» згідно з частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII передує фаховій передвищій освіті, а тому здобуття позивачем фахової передвищої освіти (фаховий молодший бакалавр) є вищим за фактично здобутий ним рівень освіти у послідовності, визначеній зазначеною нормою.
З цих же підстав суд відхиляє доводи відповідача про те, що повторне зарахування позивача означатиме, що особа знову формуватиме знання, уміння, навички та загальні компетентності на тому самому рівні освіти, оскільки, як уже зазначено судом, факт здобуття знань і навичок за відповідним освітнім (освітньо-кваліфікаційним) рівнем має підтверджуватися відповідним документом про освіту, наявність якого щодо рівня «молодший спеціаліст» матеріалами справи не підтверджується. Так само не заслуговують на увагу посилання відповідача на пункт 5 розділу 10 Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2025 році, оскільки наведена норма стосується випадків, коли особа в минулому здобувала такий самий або вищий ступінь вищої освіти і відповідний ступінь не було присуджено, тоді як у спірних правовідносинах позивач не здобував раніше освіти за ступенем фахового молодшого бакалавра (фаховою передвищою освітою).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24, в якій, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, вказав, що з`ясовані обставини підтверджують, що позивач раніше не отримував жодного документа про вищу освіту, а на цей висновок не впливають обставини стосовно того, що особа раніше навчалася за певним рівнем освіти й була з нього відрахована, оскільки передбаченого законом документа про освіту особа не отримувала, а отже не вважається такою, що здобула відповідний рівень освіти. Зазначена правова позиція в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що поточне здобуття позивачем освіти за освітньо-професійним ступенем «фаховий молодший бакалавр» не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а зазначення в довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО № 798343 від 22.10.2025 у відповідній графі значення «Ні, порушує» не відповідає дійсним обставинам та вимогам законодавства.
Щодо доводів відповідача про те, що МОН України є неналежним відповідачем, оскільки внесення відомостей до ЄДЕБО належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 74 Закону № 2145-VIII у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти. Положення про неї та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Держателем Електронної бази є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, який здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням її функціонування; власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Пунктом 5 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08.06.2018 № 620, передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава; розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО. Розпорядник ЄДЕБО є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО.
Згідно з розділом ІV Положення № 620 розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО визначеної інформації; технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником, а також внесення та верифікацію інформації, визначеної розпорядником ЄДЕБО.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з листа МОН України від 20.12.2025 № 5/3297-25, алгоритм визначення послідовності здобуття освіти, який застосовується під час автоматичного формування довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО, встановлено згідно з дорученням Міністра освіти і науки України від 31.05.2024 № 1/34-Д-24, на виконання якого здійснено розроблення технічного опису та доопрацювання програмного забезпечення ЄДЕБО. Особливості формування такої довідки роз`яснено листом МОН України від 03.06.2024 № 1/9758-24.
Отже, формування довідки про здобувача освіти, у тому числі висновку щодо дотримання послідовності здобуття освіти, відбувається автоматизовано згідно із закладеними в ЄДЕБО алгоритмами, вимоги до програмного забезпечення якої встановлює Міністерство освіти і науки України як розпорядник зазначеної системи, що також є володільцем наявної у ній інформації та має повний доступ до неї. Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24.
За таких обставин суд дійшов висновку, що саме Міністерство освіти і науки України як розпорядник ЄДЕБО та володілець наявної у ній інформації наділене повноваженнями щодо забезпечення внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», щодо позивача, а тому є належним відповідачем у справі. Доводи відповідача про протилежне суд відхиляє як необґрунтовані.
З наведених обставин суд дійшов висновку про те, що дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», є протиправними та такими, що вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Доводи відповідача про те, що цей спір не є публічно-правовим та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, суд відхиляє, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з реалізацією Міністерством освіти і науки України як суб`єктом владних повноважень своїх управлінських функцій у сфері освіти, що відповідає визначенню справи адміністративної юрисдикції за статтею 19 КАС України.
Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трго проти Хорватії», щодо застосування принципу належного урядування, згідно з яким державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією. Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, заява № 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Міністерства освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомості про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», ОСОБА_1 на денній формі навчання освіти рівня фахового молодшого бакалавра за спеціальністю G13 «Харчові технології» у Львівському кооперативному фаховому коледжі економіки і права, а саме: зазначення у відповідному полі довідки значення «Так, не порушує».
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
За таких обставин за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України (ЄДРПОУ 38621185) внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомості про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на денній формі навчання освіти рівня фахового молодшого бакалавра за спеціальністю G13 «Харчові технології» у Львівському кооперативному фаховому коледжі економіки і права, а саме: в розділі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» вказати «Так, не порушує».
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (ЄДРПОУ 38621185) 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.