08.06.2026      Справа № 469/1076/20
2/469/20/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року       с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.
учасники справи та їхні представники: 
прокурор Обращенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Миколаївська районна державна адміністрація, про витребування земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицька М.В. 24 грудня 2020 року звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної Державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області та ОСОБА_1 , у якому просила:
- визнати незаконним і скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області №22 від 31 січня 2020 року про затвердження проєкту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0470 га для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності (запасу), за межами населеного пункту у межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області;
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,0470 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:1642 (запис № 35391714 від 05.02.2020);
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації вказану земельну ділянку;
- стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір.
На обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначала, що відповідачем Березанською РДА незаконно, всупереч вимогам Земельного та Водного кодексу України, містобудівній документації і будівельним нормам передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, що знаходиться в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, передача якої у приватну власність для індивідуального дачного будівництва забороняється законом. Крім того, згідно з вимогами ч.ч.3, 4 ст.122 ЗК України власником (розпорядником) зазначених земель є Миколаївська обласна державна адміністрація, якою питання розпорядження спірною земельною ділянкою Березанською районною державною адміністрацією не погоджувалось, тобто вибуття земельної ділянки відбулось без волі власника - держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, з якою питання розпорядження Березанської райдержадміністрації спірною земельною ділянкою не погоджувалось.
05 січня 2021 року суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 05 січня 2021 року заяву прокурора про забезпечення позову задоволено повністю, накладено арешт на спірну земельну ділянку та заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки; заборонено Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці; заборонено ОСОБА_1 вчиняти із спірною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки, а також проводити на ній будь-які будівельні роботи.
20 вересня 2021 року до участі у справі залучено Миколаївську районну державну адміністрацію як правонаступника відповідача Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області.
16 травня 2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року замінено первісного позивача у справі Миколаївську обласну державну адміністрацію на його правонаступника Коблівську сільську раду.
14 жовтня 2025 року суд задовільнив клопотання прокурора про повернення у справі до стадії підготовчого провадження.
11 листопада 2025 року суд задовільнив клопотання прокурора прозміну предмета позову, закрив провадження у частині вимог заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради до Миколаївської районної державної адміністрації та  ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку у зв"язку з відмовою позивача від позову ( п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України).

У судовому засіданні прокурор Обращенко Ю.В. заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 було погоджено відділом Держгеокадастру у Березанському районі, що свідчить про дотримання законодавства України під час оформлення землевпорядної документації, зокрема про те, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами прибережної захисної смуги Чорного моря. Крім того, зазначала про наявність повноважень районної державної адміністрації відповіднодо п."в" ч.3 ст.122 ЗК України щодо передачі земельних ділянок державної власності за межами населених пунктів для індивідуального дачного будівництва, та посилалась на недостатність для висновку про місце розташування земельної ділянки наданого прокурором вимірювання відстаней меж земельної ділянки до урізу води Чорного моря, зробленого за допомогою функції програмного забезпечення “Публічної кадастрової карти” з вимірювання відстані між об`єктами, оскільки таке вимірювання не відповідає вимогам ч.ч.1-2 ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", проведене без засобів вимірювальної техніки з дотриманням вимог щодо точності, регламентованих для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації, та не входять до офіційних відомостей, передбачених ст.1 Закону України “Про Державний земельний кадастр”, які містяться у державному земельному кадастрі як єдиній державній геоінформаційній системі відомостей.
Представник третьої особи Миколаївської РДА у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами.
Інші учасники справи у судове засідання, у якому ухвалено рішення, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
На підставі ст.223 ЦПК України зі згоди прокурора суд розглянув справу за відсутності вказаних осіб.
Зважаючи на належне повідомлення учасників судового розгляду про час та місце судового засідання та їх повторну неявку у судове засідання, суд постановив розглянути справу без участі осіб, що не з"явились у судове засідання.

Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Березанської районної державної адміністрації № 59 від 10 березня 2016 року (а.с.68) ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею до 0.10 га для ведення індивідуального дачного будівництва за рахунок земель запасу відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом у тому числі інші за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
Вказаний проєкт 29 квітня 2016 року погоджено Відділом Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області з вказівкою на відсутність зареєстрованих існуючих обмежень, обтяжень, правових особливостей при використанні земельної ділянки (а.с..69).
 Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №22 від 31 cічня 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0470 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:1642 у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель державної власності (запасу), розташовану за межами населеного пункту с. Рибаківка в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.16).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на земельну ділянку площею 0,047 га кадастровий номер 4820983900:09:000:1642 на підставі розпорядження Березанської районної державної адміністрації №22 від 31 cічня 2020 року державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахновою О.І. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51033906 від 07 лютого 2020 року),про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за № 35391714 (а.с.18-19).
Згідно з повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 14 липня 2020 року, надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка розташована на землях рекреації, визначених проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженим постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112; вказаним проектом в зонах рекреації передбачено розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників, пам`яток культури (а.с.20).
З витягу з містобудівної документації - Плану зонування території (зонінгу) села Рибаківка Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області - вбачається, що місце розташування земельної ділянки відноситься до рекреаційної зони обмеженого користування Р-4, призначеної для розміщення дач та колективних садів (а.с..155-157); використання території зони, розміщення підприємств та установ здійснюється відповідно до вимог Водного кодексу та ДБН Б.2.2-12:2019.
За повідомленням Коблівської сільської ради, земельна ділянка площею 0,047 га кадастровий номер 4820983900:09:000:1642 з 22 грудня 2021 року відноситься до меж населеного пункту с.Рибаківка Миколаївського району Миколаївської області на підставі рішення Миколаївської районної ради № 9 від 22 грудня 2021 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Рибаківка Березанського району Миколаївської області"; Генеральний план с.Рибаківка та План зонування території (зонінг) с.Рибаківка затверджені відповідно рішеннями Коблівської сільської ради від 25 травня 2020 року № 35 і № 36 (а.с.158).
Генеральним планом населеного пункту села Рибаківка (а.с.169), зокрема, визначено відсутність на час розробки проєкту Генерального плану у межах населеного пункту проєкту встановлення прибережно-захисної смуги від Березанського лиману та Чорного моря.
Згідно з витягом з Публічної кадастрової карти України, відстань від земельної ділянки з кадастровим номером 4820983900:09:000:1642 до узбережжя Чорного моря становить 470 м. (а.с.21).
З повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області вбачається, що у базах даних документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які зареєстровані Управлінням, записи щодо об`єктів будівництва, замовником яких є ОСОБА_1 , відсутні (а.с.22-23).
З повідомлення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 21 серпня 2020 року вбачається, що на спірній земельній ділянці відсутні забудови, будівельні матеріали, тимчасові споруди (а.с.24).
Миколаївська обласна державна адміністрація листом від 14 серпня 2020 року повідомила Миколаївську місцеву прокуратуру № 1 про те, що Миколаївській ОДА не було відомо про прийняття оскаржуваного розпорядження та про факт відчуження спірної земельної ділянки (а.с.28-29).
Ринкова (оціночна) вартість земельної ділянки (без урахування ПДВ) станом на 08 жовтня 2020 року становить 146356,00 грн. (а.с.32). 

Норми права, які застосував суд

За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України).
Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.
Отже, за змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).
Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10).
Окремий проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги на час прийняття спірного розпорядження був відсутній, тому межі прибережної захисної смуги визначаються відповідно до меж, встановлених законом.
З урахуванням зазначених нормативних розмірів та даних Національної кадастрової системи є підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (статтею 88 ВК України). А тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом. 
Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10).
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене ст.88 ВК України, а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом (такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).
Закон України «Про Державний земельний кадастр» визначає Державний земельний кадастр як єдину державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж, а кадастрову карту (план) - як графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру ( ч.1 ст.1)
Відповідно до ч.3 ст.5 вказаного Закону порядок ведення Державного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.
На підставі ст.10 Закону України «Про Державний земельний кадастр» об`єктами Державного земельного кадастру є:
землі в межах державного кордону України;
землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць, землі в межах територій територіальних громад;
обмеження у використанні земель;
меліоративні мережі;
складові частини меліоративних мереж;
земельні ділянки.
Відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів (ч.1 ст.11 вказаного Закону).
Статті 10-17 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначають зміст відомостей, які вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, відомості про обмеження у використанні земель, опис меж земельних ділянок.
Згідно з ч.1 ст.20 вказаного Закону, відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
Отже, надані прокурором зазначені вище докази розміщення земельної ділянки, зокрема, витяги з Публічної кадастрової карти України, є офіційними документами, які містять інформацію щодо обставин, які підлягають встановленню у цій справі, а тому є належними і допустимими доказами, у тому числі і наявності обмежень у використанні земельних ділянок.
Таким чином, Березанською районною державною адміністрацією розпорядженням № 22 від 31 січня 2020 року всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом. 
Повноваження органів влади щодо розпорядження землями державної та комунальної власності визначені ст.122 ЗК України, зокрема, на підставі ч.3 вказаної статті (у редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного розпорядження) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.
Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч.5 ст.122 ЗК України).
Оскільки спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту, у межах прибережної захисної смуги та у силу закону не могла передаватися для індивідуального дачного будівництва, районна державна адміністрація, розпорядившись зазначеною земельною ділянкою для цілей, не передбачених законом, перевищила свої повноваження.
Отже, на момент звернення прокурора з позовом Миколаївська ОДА мала повноваження власника земельної ділянки, встановлені ч.5 ст.122 ЗК України.

Відповідно до ст.17 Закону України “Про основи містобудування” основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Абзацом 2 ст.48 Закону України “Про охорону земель” передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.
Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття Березанською районною державною адміністрацією розпорядження № 220 від 20 квітня 2011 року, є “Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області”, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, пам`яток археології та заказників пам`яток культури.
Аналогічні заборони і обмеження встановлені пунктом 10.17 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища № 44 від 17 квітня 1992 року.
Відповідно до інформації Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 14 липня 2020 року (а.с.20), надана відповідачу ОСОБА_1 у власність земельна ділянка розташована у зоні рекреації, де передбачалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників, пам`яток культури.
Отже, надання спірної земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам. 

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Щодо застосування обраних прокурором способів захисту інтересів держави 

Згідно з положеннями ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 статті 391 ЦК України визначено, що, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
На підставі статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Оскільки спірна земельна ділянка передана у власність відповідача ОСОБА_1 з порушенням закону, без відповідних правових підстав, вимоги прокурора про її витребування є обгрунтованими.
27 травня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, яким розділ Х Перехідних Положень Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім зазначених у цьому пункті винятків. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Оскільки вказана земельна ділянка розташована в межах території Коблівської об`єднаної територіальної громади та не належить до земель, щодо яких п.24 Перехідних Положень Земельного кодексу України, передбачені винятки, повноваження Миколаївської ОДА щодо розпорядження земельною ділянкою з моменту набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин припинилися, перейшовши до Коблівської об`єднаної територіальної громади в особі Коблівської сільської ради, яка відповідно до п.24 розділу Х Перехідних Положень ЗК України набула права володіння, користування та розпорядження нею, в тому числі право на її витребування.
Враховуючи зазначене, спірна земельна ділянка має бути витребувана на користь Коблівської об`єднаної територіальної громади.

Щодо правомірності втручання у право особи на мирне володіння майном

Європейський суд з прав людини («Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрком проти України» від 07.07.2011, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи є таких захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Законність як критерій втручання у право власності особи означає, що таке втручання повинно здійснюватися в межах та на підставі закону, у відповідності з принципом верховенства права, що включає свободу від свавілля. Законність втручання вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному законодавстві, але щоб таке законодавство відповідало вимогам якості, необхідними елементами якоі є: а) доступність; б) передбачуваність; в) достатнє чітке встановлення дискреційних повноважень, наданих органам влади, та спосіб їх здійснення.
Поняття «суспільний інтерес» в обов`язковому порядку має тлумачитися широко, тим самим надаючи державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що поняття «суспільний інтерес» обов`язково підлягає розширювальному тлумаченню. А отже, широкі межі розсуду, які надаються законодавцям для здійснення соціальної та економічної політики, і ґрунтуються на розумних міркуваннях, Суд вважає природним.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «Пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20.10.2011), «Кривенький проти України» (рішення від 16.02.2017), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.
У цій справі суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Так, повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. 
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду у п. 117 постанови від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц зазначила, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України ). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт а частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).
Відповідач ОСОБА_1 мала доступ до законодавства України та у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність.
За вказаних обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у користування громадянам земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, відновлення правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки, забезпечення охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити його природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, завдати інших екологічних проблем.
Тому повернення спірної земельної ділянки Коблівській територіальній громаді в особі Коблівської сільської ради не порушуватиме принцип пропорційності втручання в її право власності.
Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. 
Суд зазначає, що витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 387 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог Земельного та Водного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури сплачені судові за задоволеною позовною вимогою майнового характеру та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 2195,34 грн.+1051,00 грн.= 3246,34 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Витребувати від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Коблівської територіальної громади в особі Коблівської сільської ради (код ЄДРПОУ 04375748, адреса: вул. Одеська, 4, с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області) земельну ділянку площею 0,0470 га, кадастровий номер 4820983900:09:000:1642.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02910048) сплачений судовий збір у сумі 3246,34 грн.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя