П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № Н/240/3945/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці, соціального центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа №240/3945/23 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці, соціального центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Житомирської обласної державної адміністрації, в якому позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо заподіяної йому моральної та матеріальної шкоди, прийняттям неконституційного правового акту щодо ненарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 01.01.2014 по 01.06.2019 відповідно на суму 15000 грн. та в розмірі 29546 грн. та інфляційних витрат за період з 01.01.2014 по 01.01.2023 на суму 7982,28 грн.;
- зобов`язати Державу Україна в особі Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відшкодувати заподіяну йому моральну і матеріальну шкоду, прийняттям неконституційного правового акту щодо ненарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 01.01.2014 по 01.06.2019 інфляційні втрати за період з 01.01.2014 по 01.01.2023, виплативши йому на загальну суму в розмірі 52528,28 грн.;
- стягнути з Держави Україна в особі Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат шляхом списання з відповідного рахунку, що належить відповідачу і знаходиться на його балансі на його користь матеріальну шкоду у вигляді невиплаченої своєчасно щорічної разової грошової допомоги у розмірі 29546 грн., заподіяної прийняттям неконституційного правового акту, інфляційних витрат за період з 01.01.2014 по 01.01.2023 на суму 7982,28 грн., моральної шкоди на суму 15000 грн.
За наслідками розгляду вказаної справи судом було прийнято рішення від 12.11.2024, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.
До суду надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№Н/240/3945/23) про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі №240/3945/23 за нововиявленими обставинами.
На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив про наявність істотних для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі мені на час розгляду справи. Під такими обставинами заявник має на увазі постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 24.02.2026 у справі № 160/6949/20, в якій зазначено висновок про те, що: "Відсутність спеціального закону, який установлює порядок відшкодування шкоди, завданої неконституційним актом, не звільняє державу від обов`язку здійснити таку компенсацію та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, поданого на підставі ч. 3 ст. 152 Конституції України, оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії і не допускають звуження змісту та обсягу конституційних прав особи внаслідок бездіяльності законодавця".
Житомирський окружний адміністративний суд відповідно до ухвали від 10 квітня 2026 року в задоволенні заяви відмовив.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
Відповідачі не скористалися правом щодо подачі відзиві на апеляційну скаргу позивача.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі на час розгляду справи.
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Частиною четвертою статті 361 КАС України передбачено, що не є підставою для такого перегляду переоцінка доказів, досліджених судом, а також подання доказів щодо обставин, які вже були встановлені судом.
Таким чином, нововиявленими можуть бути виключно обставини фактичного характеру або докази, які спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що постанова Верховного Суду, на яку посилається заявник є процесуальним рішення суду, що містить правову позицію з приводу застосування норм матеріального права та спрямована на забезпечення єдності судової практики.
Практика Верховного Суду не є фактичною обставиною щодо спірних відносин позивача з відповідачем. Вона не існувала на момент розгляду справи, а тому не може вважатися нововиявленою обставиною у розумінні статті 361 КАС України.
Таким чином суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими обставинами, в розумінні правових норм п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.