ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 0809/6292/2012
провадження № 61-15225св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на постанову Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Кочетковоїї І. В., Полякової О. З. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
1. У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2007 року № 5321917 у сумі 27 351,40 доларів США 
та 27 338,38 грн.
2. В обґрунтування позову зазначав, що 06 квітня 2007 року ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та 
ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 5321917 за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35 000 доларів США під 12,50 відсотків річних з терміном повернення - 
06 квітня 2017 року. 
3. Для забезпечення виконання кредитного договору 06 квітня 2007 року з 
ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 5350019. ОСОБА_2 зобов`язалась перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором та у випадку невиконання ним своїх кредитних зобов`язань, відповідати перед позивачем як солідарні відповідачі у повному обсязі. 
4. Також на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 06 квітня 2007 року № 5321967, предметом якого була квартира 
АДРЕСА_1 .
5. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором, станом на 18 жовтня 
2012 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 27 351,40 доларів США та 27 338,38 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 24 368,07 доларів США, заборгованості за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом за період з 06 листопада 2011 року до 18 жовтня 2012 року - 2 983,33 доларів США, пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором - 
27 338,38 грн, які позивач просив стягнути з відповідачів. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6. Заводський районний суд м. Запоріжжя під головуванням судді ОСОБА_4 заочним рішенням від 16 січня 2013 року позов задовольнив.
7. Стягнув у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2007 року № 5321917 у розмірі 27 351,40 доларів США та 27 338,38 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 459,58 грн та витрати на публікацію оголошення про виклик до суду в розмірі 300 грн.
8. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий суд вважав їх доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
9. Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 13 листопада 2013 року замінив стягувача - ПАТ «ПУМБ» у виконавчому провадженні № 39137450 з примусового виконання виконавчого листа № 0809/6292/2012 від 30 січня 2013 року, який був виданий у цій справі на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ»).
10. Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 29 вересня 2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.
11. Запорізький апеляційний суд постановою від 20 грудня 2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року скасував у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором від 06 квітня 
2007 року № 5321917 та витрат зі сплати судового збору. 
12. Ухвалив у цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив. В іншій частині заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року залишив без змін. Стягнув з ПАТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 844,79 грн.
13. Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 03 травня 2024 року відмовив ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.
14. Запорізький апеляційний суд постановою від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
15. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 
2013 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором від 06 квітня 2007 року № 5321917 та витрат зі сплати судового збору скасував.
16. Ухвалив у справі нову постанову, якою у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.
17. Ухвалюючи оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції вказував, що суд першої інстанції розглянув справу, однак не повідомив належним чином відповідача ОСОБА_1 про час та місце судового засідання, а тому дійшов висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню.
18. Вирішуючи позовні вимоги по суті спору суд апеляційної інстанції зауважував, що позивач, звертаючись до суду вказував на наявність заборгованості за кредитним договором станом на 18 жовтня 2012 року у розмірі 27 351,40 доларів США 
та 27 338,38 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 24 368,07 доларів США, заборгованості за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом за період з 06 листопада 2011 року до 18 жовтня 2012 року - 2 983,33 доларів США та пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором - 
27 338,38 грн.
19. ПАТ «ПУМБ» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами 3.5.7., 3.5.8., п.4.2.2. кредитного договору правом та пред`явив 08 січня 2009 року відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань, яка була отримана ним 15 січня 2009 року.
20. Вказавши, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України апеляційний суд вважав, що вимоги позивач щодо стягнення відсотків за користування кредитом та пені за період з 06 листопада 2011 року до 18 жовтня 
2012 року у розмірі 2 983,33 доларів США та пені у сумі 27 338,38 грн є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.
21. Що стосується основної суми заборгованості у розмірі 24 368,07 доларів США, апеляційний суд виснував, що вказаний розмір заборгованості заявлений до стягнення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, розрахунками, а також не заперечується відповідачем ОСОБА_1 , а тому вважав вимоги позову в цій частині доведеними та обґрунтованими.
22. Однак щодо цієї вимоги вважав наявними підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, адже пред`явивши відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 08 січня 2009 року, ПАТ «ПУМБ» змінило строк виконання основного зобов`язання в сторону зменшення до 15 лютого 
2009 року (враховуючи отримання вказаної вимоги відповідачем 15 січня 2009 року). 
23. Отже, строк давності щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором розпочав свій перебіг 15 лютого 2009 року та сплив 15 лютого 2012 року. Тобто, на час звернення до суду з позовом - 06 листопада 2012 року у позивача спливла позовна давність за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договором, оскільки первісний кредитор ПАТ «ПУМБ» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та договором правом та пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
24. У поданій у листопаді 2024 року до Верховного Суду касаційній скарзі представник ТОВ «АНСУ» керівник Кононов І. К. просив постанову Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року скасувати, а рішення місцевого суду в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості залишити в силі.
25. Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
26. Представник заявника зазначає, що у постанові Верховного Суду 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 456/1747/15-ц був викладений висновок щодо початку відліку строку давності щодо стягнення залишку заборгованості, яка не була покрита від примусової реалізації заставного автомобіля який вважає і застосовним до спірних правовідносин. Однак, відсутня єдина правозастосовча практика у питанні початку відліку строку давності щодо стягнення залишку заборгованості, яка не була покрита від примусової реалізації предмета іпотеки на підставі виконавчого напису, що і призвело до ухвалення апеляційним судом помилкового рішення.
27. Вважає, що саме від 01 грудня 2011 року - дати, яка є датою реалізації предмета іпотеки слід лічити перебіг позовної давності, оскільки до цього часу позивач не міг визначити суму вимоги, яка підлягає стягненню на його користь.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
28. У поданому у січні 2025 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Середа Д. М. у задоволенні касаційної скарги просив відмовити, а оскаржену постанову залишити без змін.
29. Представник відповідача зауважує, що оскільки банк змінив строк виконання основного зобов`язання з 06 квітня 2017 року на 15 лютого 2009 року, перебіг трирічного строку давності закінчився 15 лютого 2012 року, а із цим позовом звернувся лише 06 листопада 2012 року, тобто поза строками на що правильно звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
30. Верховний Суд ухвалою від 21 листопада 2024 року відкрив провадження у цій справі та витребував справу із Заводського районного суду м. Запоріжжя.
31. Справа № 0809/692/2012 надійшла до Верховного Суду 09 грудня 2024 року.
32. Верховний Суд ухвалою від 09 березня 2026 року справу призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
33. 06 квітня 2007 року ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір 
№ 5321917, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 
35 000 доларів США під 12,50 % річних з терміном повернення 06 квітня 2017 року.
34.  ОСОБА_5 зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором.
35. В забезпечення виконання цього кредитного договору з ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 06 квітня 2007 року № 5350019, яка зобов`язалась перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором, та у випадку невиконання ним своїх кредитних зобов`язань, відповідати перед позивачем як солідарні відповідачі у повному обсязі.
36. Також на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 06 квітня 2007 року № 5321967, предметом якого була квартира 
АДРЕСА_1 .
37. ПАТ «ПУМБ» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами 3.5.7., 3.5.8., п.4.2.2. кредитного договору правом та пред`явив 08 січня 2009 року відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань, яку відповідач отримав 15 січня 2009 року.
38. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору за заявою позивача на договорі іпотеки приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Літечко Л. В. вчинив виконавчий напис від 23 грудня 2010 року за № 1897. 
39. Під час здійснення виконавчих дій 01 грудня 2011 року предмет іпотеки був проданий, а від отриманих від реалізації коштів були погашені грошові вимоги позивача у розмірі 137 146,69 грн, проте грошові вимоги позивача залишилися частково незадоволеними.
40. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором, станом на 18 жовтня 
2012 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 27 351,40 доларів США та 27 338,38 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 24 368,07 доларів США, заборгованості за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом за період з 06 листопада 2011 року до 18 жовтня 2012 року - 2 983,33 доларів США та пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором 
- 27 338,38 грн.
Позиція Верховного Суду 
41. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
42. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
43. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
44. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
45. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
46. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
47. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. 
48. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). 
49. У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
50. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
51. Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
52. У частинах першій та третій статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
53. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
54. Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. 
55. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
56. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі 
№ 310/11534/13-ц.
57. Враховуючи викладене Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду про те, що вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом та пені за період з 06 листопада 2011 року до 18 жовтня 
2012 року у розмірі 2 983,33 доларів США та 27 338,38 грн відповідно, є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
58. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
59. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
60. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). 
61. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). 
62. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 
63. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
64. У статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
65. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
66. Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. 
67. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
68. У справі, яка переглядається, відповідач  ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених банком вимог. 
69. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 
70. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
71. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). 
72. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
73. При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. 
74. У постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. 
75. Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. 
76. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
77. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). 
78. У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
79. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
80. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
81. Отже, пред`явивши відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 08 січня 2009 року, первісний кредитор - ПАТ «ПУМБ» змінило строк виконання основного зобов`язання в сторону зменшення до 15 лютого 
2009 року (враховуючи отримання вказаної вимоги відповідачем 15 січня 2009 року), а тому строк давності щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором розпочав свій перебіг 15 лютого 2009 року та сплив 15 лютого 2012 року. 
82. З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що на час звернення до суду з позовом - 06 листопада 2012 року у позивача сплив строк давності за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договором, адже відповідно до матеріалів справи (а. с. 34, том 1) первісний кредитор ПАТ «ПУМБ» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами 3.5.7-3.5.8 та п. 4.2.2 кредитного договору правом та пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань.
83. А тому, врахувавши, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України) суд апеляційної інстанції правильно вважав, що до вимоги позову щодо стягнення основної суми заборгованості у розмірі 24 368,07 доларів США підлягає застосування наслідків пропуску позовної давності у вигляді відмови у задоволення вимог позову.
84. Наведеним також спростовується арґумент касаційної скарги представника заявника про помилковість висновків апеляційного суду щодо початку перебігу позовної давності.
85. Колегія суддів додатково зауважує, що дії ПАТ «ПУМБ» у 2009 році беззаперечно свідчили про те, що банк знав про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором і він вчинив дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки за обставин вимоги про дострокове погашення грошових зобов`язань. Тобто кредитор довідався про порушення своїх прав ще у 
2009 році.
86. Довід касаційної скарги про те, що викладений у постанові Верховного Суду 
від 23 жовтня 2029 року у справі № 456/1747/15-ц правовий висновок стосується застосування норми права у аналогічних за своєю суттю правовідносинах, у зв`язку з чим представник заявника вважає, що такий же підхід повинен бути застосований при ухваленні рішення у цій справі колегія суддів відхиляє, оскільки у наведеній ним постанові касаційним судом викладений правовий висновок щодо застосування приписів Закону України «Про заставу», а за фактичних обставин цієї справи звернення стягнення на предмет застави відбулось на підставі судового рішення, отже висновок про застосування норм права викладений за відмінних ніж у справі, яка є предметом касаційного перегляду фактичних обставин та правового регулювання.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
87. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
88. Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
Щодо судових витрат 
89. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
90. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.
Керуючись статтями 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» залишити без задоволення.
2. Постанову Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року залишити без змін.
3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров