ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/3787/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

06.04.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – ГУ ПФУ в Чернігівській області) від 02.04.2026 № 025150010567 про відмову їй в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV); 
зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області повторно розглянути її заяву від 25.03.2026 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи у Немирівському цукровому заводі з 04.09.1983 по 20.12.1983, з 28.08.1984 по 20.12.1984, з 03.09.1993 по 13.12.1993, з 06.09.1994 по 16.11.1994, з 05.09.1995 по 06.12.1995, з 06.10.1996 по 23.12.1996, з 22.09.1997 по 24.11.1997, до стажу роботи як повні календарні роки: з 01.01.1983 по 31.12.1983, з 01.01.1984 по 31.12.1984, з 01.01.1993 по 31.12.1993, з 01.01.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.12.1995, з 01.01.1996 по 31.12.1996 та з 01.01.1997 по 31.12.1997. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправність оспорюваного рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу – 33 роки, через протиправне незарахування їй до стажу роботи як повні календарні роки періоди роботи протягом повного сезону на підприємстві цукрової галузі промисловості, що суперечить положенням статті 61 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII) та положенням постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», якою затверджено, зокрема Список сезонних робіт, зайнятість на яких протягом повного сезону зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи (далі – список № 583).
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 07.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ в Чернігівській області заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається на те, що його рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивачу правомірно зараховані періоди її роботи за фактичною тривалістю, оскільки в архівній довідці від 24.03.2026 № 01-10-181 відсутня інформація про прийняття заявниці на сезонну роботу та не підтверджена робота протягом повного сезону на сезонних роботах; відповідно до трудової книжки від 04.09.1983: у запису про період роботи з 04.09.1983 по 20.12.1983 не зазначено, що заявниця прийнята на сезонну роботу, та вищевказаний період роботи не відповідає тривалості сезону цукроваріння з 02.09.1983 по 20.12.1983 відповідно до архівної довідки від 24.03.2026 № 01-10-181/1, виданої Комунальною установою «Немирівський трудовий архів» Немирівської міської ради Вінницької області; період роботи 06.10.1996 по 23.12.1996 не відповідає тривалості сезону цукроваріння з 15.09.1996 по 23.12.1996 відповідно до архівної довідки від 24.03.2026 № 01-10-181/1, виданої Комунальною установою «Немирівський трудовий архів» Немирівської міської ради Вінницької області; в архівній довідці від 24.03.2026 № 01-10-181/1, виданій Комунальною установою «Немирівський трудовий архів» Немирівської міської ради Вінницької області, некоректно зазначено тривалість сезону цукроваріння у 1984 році (з 10.09.1984 по 20.02.1984). 
У відповіді на відзив на позовну заяву позивачка, з посиланням на фактичні обставини щодо стажу своєї роботи на цукровому заводі, просить суд задовольнити її позов.
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.03.2026 звернулась до територіального орану Пенсійного фонду України із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058-IV, яка була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області та прийнято рішення від 02.04.2026 № 025150010567 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу – 33 роки.
У цьому рішенні зазначено: пенсійний вік визначений статтею 26 Закону 1058-IV становить 60 років; необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону №1058-IV становить 33 років; страховий стаж заявника становить 30 років 2 місяці 18 днів; до страхового стажу за наданими документами зараховано всі періоди.
Судом також встановлено, що відповідно до трудової книжки позивачки від 04.09.1983 серії НОМЕР_1 та архівної довідки від 24.03.2026 № 01-10-181, виданої Комунальною установою «Немирівський трудовий архів» Немирівської міської ради Вінницької області позивачка працювала сезонно у Немирівському цукровому заводі: з 04.09.1983 по 20.12.1983; з 28.08.1984 по 20.12.1984; з 03.09.1993 по 13.12.1993; з 06.09.1994 по 16.11.1994; з 05.09.1995 по 06.12.1995; з 06.10.1996 по 23.12.1996; з 22.09.1997 по 24.11.1997. 
У трудовій книжці та архівній довідці зазначено, що позивач прийнята на роботу сезонно (на період виробництва), та звільнена у зв`язку із закінченням такого сезону. 
За змістом розрахунку форми РС-право відповідач зарахував сезонні роботи позивачки: з 04.09.1983 по 20.12.1983 – 0 років 3 місяці 17 днів; з 28.08.1984 по 20.12.1984 – 0 років 3 місяці 23 дні; з 03.09.1993 по 13.12.1993– 0 років 3 місяці 11 днів; з 06.09.1994 по 16.11.1994– 0 років 2 місяці 11 днів; з 05.09.1995 по 06.12.1995 – 0 років 3 місяці 2 дні; з 06.10.1996 по 23.12.1996 – 0 років 2 місяці 18 днів; з 22.09.1997 по 24.11.1997 – 0 років 2 місяці 3 дні.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову їй в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, звернулась до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За загальним правилом, визначеним у статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року становить 33 роки.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, із зазначеного вище вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.
Статтею 62 Закону №1788-XII до встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При цьому, відповідно до частини другої статті 61 Закону № 1788-XII робота протягом повного сезону на підприємствах і в організаціях сезонних галузей промисловості, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств і організацій, - за списком, що затверджується Кабінетом Міністрів України, зараховується до стажу роботи за рік роботи.
Відповідно до пункту 5 Списку № 583 робота на підприємствах цукрової та консервної галузей промисловості зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи.
У трудовій книжці від 04.09.1983 серії НОМЕР_1 та архівної довідки від 24.03.2026 № 01-10-181, виданої Комунальною установою «Немирівський трудовий архів» Немирівської міської ради Вінницької області зазначено, що позивачка працювала сезонно у Немирівському цукровому заводі: з 04.09.1983 по 20.12.1983; з 28.08.1984 по 20.12.1984; з 03.09.1993 по 13.12.1993; з 06.09.1994 по 16.11.1994; з 05.09.1995 по 06.12.1995; з 06.10.1996 по 23.12.1996; з 22.09.1997 по 24.11.1997; прийнята на сезонну роботу з початку сезону та звільнена у зв`язку із закінченням такого сезону.
Однак, за змістом оспорюваного у цій справі рішення відповідача, останній зарахував сезонні роботи позивачки у вказані вище періоди до її страхового стажу за їх фактичною тривалістю.
Отже, враховуючи, що праця в цій галузі промисловості наявна в списку сезонних робіт, зайнятість на яких протягом повного сезону зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи, суд вважає, що ці періоди роботи позивачки протиправно не зрахувано ГУ ПФУ в Чернігівській області до її страхового стажу роботи як зайнятість протягом одного сезону за один рік роботи, що призвело до прийняття оспорюваного рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці.
Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
У пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в цьому випадку є порушення конституційних прав позивачки на отримання належного пенсійного забезпечення.
З урахуванням наведеного, рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії від 02.04.2026 № 025150010567 не відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є протиправним та підлягає скасуванню. 
Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, суд враховує таке.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.
Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в обраний позивачкою спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву від 25.03.2026 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи у Немирівському цукровому заводі з 04.09.1983 по 20.12.1983, з 28.08.1984 по 20.12.1984, з 03.09.1993 по 13.12.1993, з 06.09.1994 по 16.11.1994, з 05.09.1995 по 06.12.1995, з 06.10.1996 по 23.12.1996, з 22.09.1997 по 24.11.1997, до стажу роботи як повні календарні роки: з 01.01.1983 по 31.12.1983, з 01.01.1984 по 31.12.1984, з 01.01.1993 по 31.12.1993, з 01.01.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.12.1995, з 01.01.1996 по 31.12.1996 та з 01.01.1997 по 31.12.1997. 
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх задоволення.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 06.04.2026 №9120-6168-5566-2342 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1331, 20 грн.
Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають судові витрати у розмірі 1331, 20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 02.04.2026 № 025150010567 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути ОСОБА_1 заяву від 25.03.2026 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи у Немирівському цукровому заводі з 04.09.1983 по 20.12.1983, з 28.08.1984 по 20.12.1984, з 03.09.1993 по 13.12.1993, з 06.09.1994 по 16.11.1994, з 05.09.1995 по 06.12.1995, з 06.10.1996 по 23.12.1996, з 22.09.1997 по 24.11.1997, до стажу роботи як повні календарні роки: з 01.01.1983 по 31.12.1983, з 01.01.1984 по 31.12.1984, з 01.01.1993 по 31.12.1993, з 01.01.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.12.1995, з 01.01.1996 по 31.12.1996 та з 01.01.1997 по 31.12.1997.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1331, 20 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 06.04.2026 №9120-6168-5566-2342. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження юридичної особи: вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21390940). 

Суддя Марія ДУБІНА