ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/5/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експорт Транспорт» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Державного нагляду (контролю) у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експорт Транспорт» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Державного нагляду (контролю) у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову серії ОПШ №018497 про застосування адміністративно-господарського штрафу, ухвалену 23.12.2025 начальником Управління державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті Назарієм Павлій щодо керівника ТОВ «Експорт Транспорт» Кляги Володимира Володимировича, а справу щодо притягнення останнього до відповідальності закрити через відсутність події та складу правопорушення.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що складений за результатами проведеної рейдової перевірки акт, як підстава для винесення оскарженої постанови, є протиправним, необ`єктивним та дефектним. Зокрема, аналіз змісту такого акту свідчить про відсутність в діях позивача усіх елементів складу правопорушення: не зазначено конкретного пункту чи статті, норми якої порушено, не конкретизовано суб`єкта правопорушення. Також уповноважений орган не надав будь-якого допустимого доказу на підтвердження факту вчинення правопорушення, оскільки відомості доповідної записки та акту перевірки суперечать один одному. Стверджує, що саме тахограф є обладнанням, призначеним для вимірювання та реєстрації параметрів руху і режимів праці водія. Дані тахографа були представлені до перевірки посадовим особам відповідача. Тому будь-якого правопорушення допущено не було. 
28 січня 2026 року відповідач подав через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому із заявленими позовними вимогами не погоджується. Так, зазначає, що рейдова перевірка була проведена у повній відповідності до законодавчих вимог. За її наслідками було встановлено порушення водієм режиму праці та відпочинку, а саме: відсутність інформації про режим роботи за попередні 28 днів. В свою чергу надана водієм роздруківка з картки водія ОСОБА_1 містить інформацію про 47-хвилинну роботу 10 листопада 2025 року. Відомості щодо роботи такого водія протягом всього маршруту руху з Дніпра до Італії у період з 08.11.2025 по 10.11.2025 у роздруківці відсутні. Більше того, за наслідками проведеної інспектором перевірки відомостей програми TachoScan за допомогою особистої картки контролера встановлено, що водій ОСОБА_2 вставив особисту картку UAD000000B3N50 10 листопада 2025 року о 06:16 год. За період з 01.11.2025 по 08.11.2025 транспортним засобом керував водій Hudachok Yurii. Проте з наявної інформації роздруківки та зчитування TachoScan неможливо встановити роботу водія Кляги В. чи Худачок Юрія за попередні 28 днів від дати перевірки (10.11.2025). Вважає, що встановлені обставини формують в діях саме автомобільного перевізника – ТОВ «Експорт Транспорт» склад адміністративно-господарського правопорушення, визначеного статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт». Допущені в акті перевірки неузгодженості щодо особи водія пояснив тим, що останній відмовився надати інспектору посвідчення, однак у графі «Пояснення» вказав своє ім`я. 

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 листопада 2025 року посадовими особами Управління державного нагляду (контролю) у Закарпатській області області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Управління) на підставі направлення на рейдову перевірку №ЕНР000162 від 06.11.2025 було проведено перевірку транспортного засобу марки DAF / SCHMITZ, номерний знак НОМЕР_1 , що належить автомобільному перевізнику – Товариству з обмеженою відповідальністю «Експорт Транспорт» (далі – ТОВ «Експорт Транспорт»).
За результатами такої перевірки складено акт №ОАР018177 від 10.11.2025. Як вбачається зі змісту такого акту в ході перевірки виявлено порушення ст. 34, 35, 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час надання послуг з міжнародних перевезень вантажів, а саме: перевізник не забезпечив водія умовами праці та відпочинку, оскільки відсутня інформація на паперовому носії про режим роботи водія за 10 листопада 2025 року та за 28 робочих днів. При цьому зазначено, що водій використовував картку іншого водія – Kliaha Volodymyr.
В графі акту «пояснення водія про причини порушення» свої пояснення надав ОСОБА_3 , який повідомив, що керував транспортним засобом номерний знак НОМЕР_1 особисто. 
Листом №106328/28.2/24-25 від 16.12.2025 Управління повідомило ТОВ «Експорт Транспорт» про призначення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
23 грудня 2025 року начальником Управління Назарієм Павлієм за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, враховуючи те, що перевізником ТОВ «Експорт Транспорт» допущено порушення вимог ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнято постанову №ОПШ018497 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000,00 грн.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, ТОВ «Експорт Транспорт» звернулося з цим адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту, в тому числі щодо діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів, та його відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт регулюються нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі – Закон).
Частинами 14, 17, 18 ст. 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі – Порядок), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Так, п. 2 Порядку передбачено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з п. 3 Порядку рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.
Пунктом 4 Порядку передбачено, що рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1, що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт (п. 5 Порядку).
Відповідно до п. 13 Порядку, у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2.
Матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення (п. 16 Порядку).
Судом встановлено, що належний ТОВ «Експорт Транспорт» транспортний засіб марки DAF / SCHMITZ, номерний знак НОМЕР_1 , 10 листопада 2025 року здійснював міжнародне вантажне перевезення по маршруту S. Giorgio di Nogaro, Італія – м. Дніпро, Дніпропетровська область, Україна. За результатами проведеної рейдової перевірки встановлено допущення перевізником порушення вимог Закону, а саме: відсутність у водія роздруківки на паперовому носії з цифрового тахографа з інформацією про роботу та відпочинок за 10 листопада 2025 року та за попередні 28 робочих днів. 
Так, ст. 53 Закону регламентовано вимоги до організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.
Нормами ч. 4 ст. 53 Закону передбачено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:
- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
- документи на вантаж. 
Окрім того, ч. 8 ст. 53 Закону передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Таким чином, автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. Крім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Статтею 18 Закону врегульовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі – Інструкція), картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).
Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа, у тому числі смарт-тахографа — особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом; у разі несправності або пошкодження тахографа інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження тахографа, автомобільний перевізник повинен його відремонтувати в ПСТ до відправлення такого транспортного засобу в рейс.
Відповідно до п. 7 розділу ІІІ Інструкції автомобільні перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа; зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку — протягом одного року з дати закінчення строку їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Окрім цього, 11 жовтня 2005 року набув чинності Закон України №2819-IV від 07.09.2005 «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)».
20 грудня 2010 року набрала чинності Поправка №6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як «реєстраційний листок» та «роздруківка».
Щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія – це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія; для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Згідно з фактичними обставинами справи на автомобілі позивача облаштовано цифровий тахометр, який не використовує щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія, а використовує карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Під час здійснення рейдової перевірки ОСОБА_3 надав посадовій особі відповідача доступ до цифрового тахографа для можливості здійснення перевірки інформації про роботу та відпочинок водія. Так, відповідно до наявної в матеріалах справи роздруківки на паперовому носії з цифрового тахографу, в такому наявні відомості щодо періоду роботи ОСОБА_4 10 листопада 2025 року, а саме з 06:16 год до 07:38 год (UTC). Проте відомості про роботу протягом останній 28 днів у нього були відсутні. 
Протиправність оскарженої постанови позивач аргументує, в тому числі, тим, що водієм транспортного засобу номерний знак НОМЕР_1 був саме ОСОБА_3 . При цьому як доказ такої обставини позивач посилається на відомості вантажної митної декларації №01071125.
Оцінюючи такі твердження позивача в контексті правомірності висновку відповідача про допущені перевізником порушення режиму роботи та відпочинку щодо водія транспортного засобу номерний знак НОМЕР_1 , суд враховує наступне.
Так, згідно з відомостями вантажної митної декларації №01071125 ТОВ «Експорт Транспорт» у період з 07 листопада 2025 року по 12 листопада 2025 року здійснювало міжнародне вантажне перевезення по маршруту S. Giorgio di Nogaro, Італія – м. Дніпро, Дніпропетровська область, Україна. Хоча в такій вантажній митній декларації відсутні відомості щодо водія транспортного засобу, однак, на підставі положень ч. 2 ст. 77 КАС України, за відсутності інших доказів, суд вважає за можливе врахувати твердження позивача про те, що вказане міжнародне перевезення здійснював саме водій ОСОБА_3 .
10 листопада 2025 року посадова особа Управління провела перевірку дотримання водієм транспортного засобу номерний знак НОМЕР_1 режиму праці та відпочинку. Однак в цифровому тахографі була наявна інформація виключно про роботу Кляги Володимира 10 листопада 2025 року, а саме з 06:16 год до 07:38 год (UTC). Відомості щодо дотримання водієм режиму праці та відпочинку за попередні дні на всій протяжності маршруту посадовій особі відповідача надано не було.
Суд вважає, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 є керівником ТОВ «Експорт Транспорт», під час керування транспортним засобом та здійснення перевезення вантажів він виконував функції саме водія, а тому був зобов`язаний дотримуватися законодавчих вимог щодо режиму праці та відпочинку. Тому відсутність в нього роздруківки на паперовому носії з цифрового тахографа з інформацією про роботу та відпочином за попередні робочі дні свідчить про допущене порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Пунктом 17 Порядку передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до п. 26 Порядку, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 27 Порядку).
Позивач не заперечує про свою обізнаність з часом і місцем розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена приписами ст. 60 Закону. Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1).
Позивач вважає, що в даному випадку були відсутні підстави для застосування передбаченої абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону відповідальності, враховуючи пред`явлення водієм – ОСОБА_5 даних тахографа за 10 листопада 2025 року. Однак суд не може погодитися з такою позицією за відсутності відомостей за попередні робочі дні. 
Вказані документи, відсутність яких виявлена у позивача, є загальнообов`язковими при виконанні міжнародних перевезень транспортним засобом, обладнаним цифровим тахографом; інші документи, наведені в ч.ч. 3-6 ст. 53 Закону, є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент).
Відповідно до правового висновку Верхового Суду, наведеного в постановах від 17 липня 2018 року у справі №802/1836/17-а та від 01 липня 2020 року у справі №К/9901/22356/18, приписи Закону зобов`язують автомобільних перевізників, водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення.
Статтею 1 Закону визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст. 33 Закону, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Частиною 1 ст. 34 Закону передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Отже, чинним законодавством саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечення належної експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами. При цьому контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.
У свою чергу, непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 53 Закону документів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону. При цьому Законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі №600/3906/22-а, від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17, від 19 серпня 2019 року у справі №823/5035/15, від 25 липня 2024 року у справі №440/2334/23.
Враховуючи те, що позивач як перевізник не дотримався обов`язку здійснення контролю за роботою водіїв транспортних засобів, суд дійшов висновку про законність накладення на нього адміністративно-господарського штрафу. 
При цьому суд відхиляє посилання позивача на неналежність та недопустимість доказів, на підставі яких була прийнята оскаржена постанова. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі – Закон №20736), доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи.
Засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути: 1) пояснення учасників адміністративного провадження; 2) документи; 3) дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів; 4) результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі; 5) речі; 6) пояснення свідків; 7) висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів.
Належними є докази, які містять інформацію про обставини, що мають значення для вирішення справи.
Адміністративний орган не бере до розгляду докази, які не стосуються обставин справи, належно обґрунтувавши таку відмову.
Адміністративний орган не бере до уваги докази, одержані з порушенням закону.
Обставини, які згідно із законодавством повинні бути підтверджені певними доказами та/або засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами та/або засобами доказування.
Так, суд відхиляє посилання позивача на відсутність доказів скоєння правопорушення з огляду на наявну в матеріалах справи копію роздруківки на паперовому носії з цифрового тахографа щодо періоду роботи Кляги Володимира виключно 10 листопада 2025 року. Відомості про роботу протягом останній 28 днів щодо вказаного водія, який за твердженнями позивача керував транспортним засобом під час здійснення міжнародного перевезення вантажів були відсутні. Позивач таких доказів не надав ні Управлінню, ані суду.
Суд також не бере до уваги посилання позивача на суперечність між фотофіксацією та твердженнями про втечу водія, оскільки вказані обставини жодним чином не спростовують факт не забезпечення перевізником належного контролю за роботою водіїв в частині експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами протягом всієї протяжності маршруту.
Більше того, згідно з п. 6 Порядку використання під час проведення рейдової перевірки засобів фото- і відеофіксації є правом, а не обов`язком посадової особи територіального органу Укртрансбезпеки. В даному випадку вчинення ТОВ «Експорт Транспорт» порушення норм ст. 53 Закону підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не потребує додаткового доведення засобами відеофіксації.
Так, на думку суду, надані відповідачем докази є належними та достатніми для встановлення факту виявленого під час перевірки 10 листопада 2025 року порушення водієм позивача ст. 53 Закону. Окрім того, такі спростовують обґрунтування протиправності оскарженої постанови, заявлені в позовній заяві. Будь-яких інших доказів наявності підстав для визнання оскарженої постанови протиправною позивач не надає, а судом таких не встановлено.
Стосовно посилань позивача на окремі недоліки заповнення акту перевірки, зокрема суперечностей відомостей про водія, суд вважає за необхідне зауважити, що у постанові від 26 червня 2019 року у справі №1640/3394/18 Верховний Суд указував, що суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Тож, у підсумку, Верховний Суд у цій справі, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, запровадив критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення та дійшов висновку, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку Суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Решта доводів та заперечень учасників справи, не впливають на висновки суду по суті позовних вимог. Усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема наведеною у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, відповідно до якого у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року).
З огляду на вищенаведені законодавчі норми та встановлені обставини справи суд вважає, що відповідач при прийнятті оскарженого рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Експорт Транспорт» (місцезнаходження: вул. Сороча, буд. 20, кв. 1, м. Мукачево, Закарпатська область, 89611, код ЄДРПОУ – 45768543) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ – 39816845) в особі Управління Державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Карпатської України, буд.38, «В», м. Ужгород, Закарпатська область, 88006) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Р.О. Ващилін