ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/17/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Трофімова І.В. 
при секретарі судового засідання Сидоренко О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області (вул. Центральна, 9-А, с-ще Шевченкове, Куп`янський район, Харківська обл., 63601) в інтересах держави в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області (62602, Харківська обл., Куп`янський район, с-ще Великий Бурлук, вул. Центральна, 9) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Колективне сільськогосподарське підприємство "ім. Чкалова" (62723, Харківська обл., Куп`янський район, с. Рідкодуб) 	
про 	витребування земельної ділянки 	
за участю предстаників:
прокурора - Клейн Л.В.;
позивача - не з`явився;
відповідача - Акользіної М.В., 

ВСТАНОВИВ:

Куп`янською окружною прокуратурою Харківської області пред`явлено до Господарського суду Харківської області позовну заяву в інтересах держави в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація Куп`янського району Харківської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю "КСП "ім. Чкалова", в якій прокурор просить:
- витребувати з незаконного володіння ТОВ "КСП "ім. Чкалова" у комунальну власність Великобурлуцької селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація Куп`янського району Харківської області, земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га, розташовану за межами населених пунктів на території Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області.
Судові витрати прокурор просить покласти на відповідача.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.01.2026 відкрито загальне провадження у справі; призначено розгляд справи на 28.01.2026 року о 14:00.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 травня 2026 року о 15:00 год.
14.05.2026 відповідач подав клопотання, в якому просить зупинити провадження у справі №922/17/26 до закінчення розгляду в порядку кримінального судочинства кримінального провадження 42025222110000018.
Прокурор в судовому засіданні 27.05.2026 проти зупинення розгляду справи заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні 27.05.2026 підтримала клопотання про зупинення розгляду справи, проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що прокурор не надав доказів недобросовісності Гугнівенка І.С. як теперішнього власника спірного об`єкту нерухомого майна. У зв`язку чим, на думку відповідача, у даному випадку прокурор мав виконати приписи ч. 5 ст. 390 ЦК України та внести на депозитний рахунок суду вартість спірного майна, але цього не зробив. Крім того, представник відповідача зазначила, що дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, проте прокурором не оскаржувалось рішення з реєстрації права власності на спірну земельну ділянку до Міністерства юстиції України. Також представник відповідача вважає, що вирішення даної справи неможливо до вирішення кримінальної справи № 636/6770/25 (щодо кримінального провадження 42025222110000018). 
Представник позивача в судове засідання 27.05.2026 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає таке.
Суд зазначає, що зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
Відповідно до пункту 5 частини першої 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За наведеною нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 910/17243/17 та від 27.03.2019 у справі №910/15707/17, від 04.08.2021 у справі № 903/636/20.
При цьому, наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/6674/19.
Суд зазначає, що відповідачем не зазначено, а судом не встановлено, в чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до закінчення розгляду в порядку кримінального судочинства кримінального провадження 42025222110000018. Обставини порушення чинного законодавства при проведенні реєстрації за відповідачем права власності на спірну земельну ділянку є предметом доказування у даній справі, і господарський суд має повноваження самостійно встановити обставини (факти), які є предметом цього судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, суд установив такі обставини.
12.06.2024 Державним реєстратором Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області Леськом Олександром Васильовичем проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Колективне сільськогосподарське підприємство "ім. Чкалова", код ЄДРПОУ: 03771287 (далі - Відповідач) на земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га, розташовану за межами населених пунктів на території Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області (колишня Андріївська сільська рада Великобурлуцького району).
Державну реєстрацію проведено на підставі державного акта на право колективної власності на землю, серія та номер: ХР-09-00-00061, виданого 06.07.1994 Сільськогосподарському підприємству ім. Чкалова Дворічанською районною державною адміністрацією Харківської області.
Прокурор зазначає, що право власності на вказану земельну ділянку за принципом реєстраційного підтвердження ТОВ "КСП "ім. Чкалова" набуто незаконно та всупереч інтересів Великобурлуцької селищної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація (далі - Позивач), оскільки:
- з 24.01.1977 по 17.11.2023 юридична особа з ідентифікаційним кодом 03771287 була зареєстрована виключно в с. Рибалки Кременчуцького району Полтавської області, перебувала на податковому обліку за місцем реєстрації та, відповідно, не могла набути право колективної власності на земельні ділянки, розташовані на території ліквідованих Дворічанського чи Великобурлуцького районів Харківської області;
- земельна ділянка з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га не включена до земель, які передані у колективну власність Сільськогосподарському підприємству ім. Чкалова в с. Рідкодуб Дворічанського району Харківського району;
- до реєстраційної справи долучено скановану копію державного акта на 4 аркушах, перший з яких (титульний) позначено серією та номером ХР-09-00-00061, а три інші - ХР-09-00-00051.
Такі обставини, на думку прокурора, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів Позивача і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності представництва інтересів держави в суді прокурором у цій справі суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підлягають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація інтересів держави може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі № 806/1000/17).
Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є належною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Інакше кажучи, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.
Згідно із ст. 327 ЦК України та ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування. 
Тож право власності на комунальне майно належить територіальним громадам, від імені та в інтересах яких діють відповідні органи місцевого самоврядування.
У даному випадку прокурор звертається за захистом інтересів держави в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області, оскільки на момент реєстрації права приватної власності ТОВ "КСП "ім. Чкалова" на спірну земельну ділянку, а саме на 12.06.2024, остання перебувала у комунальній власності Великобурлуцької селищної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація.
Куп`янська окружна прокуратура листом від 07.08.2025 № 60/3-2686вих-25 проінформувала Великобурлуцьку селищну військову адміністрацію про факт протиправної державної реєстрації права власності ТОВ "КСП "ім. Чкалова" (код ЄДРПОУ 03771287) на земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15.3883 га.
Згідно з листом начальника Великобурлуцької селищної військової адміністрації від 14.08.2025 № 04-13/126, реєстрація права власності за ТОВ "КСП "ім. Чкалова" на земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150, розташовану за межами населених пунктів Великобурлуцької територіальної громади, здійснена з порушенням чинного законодавства, в результаті чого громада втратила право комунальної власності на вказану земельну ділянку.
Опрацюванням Єдиного державного реєстру судових рішень, вебпорталу "Судова влада України", Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що станом на 24.12.2025 будь-які заходи, насамперед шляхом звернення до суду, з метою поновлення порушених інтересів територіальної громади військовою адміністрацією не вживалися.
У зв`язку із чим, 25.12.2025 прокурором на адресу позивача спрямовано лист №60/3-4553вих-25 щодо вжитих на цей час та запланованих заходів з метою усунення виявлених порушень.
З листа-відповіді Великобурлуцької селищної військової адміністрації від 25.12.2025 № 04-12/2621-В вбачається, що остання заходи щодо захисту інтересів держави шляхом витребування незаконно зареєстрованої за ТОВ "КСП "ім. Чкалова" земельної ділянки з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 не вживала та найближчим часом не планує.
Військова адміністрація зазначила, що у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації в Україні, в місцевому бюджеті відсутні кошти для оплати судових витрат за подання відповідного позову до суду. Разом з тим, військова адміністрація просила Куп`янську окружну прокуратуру розглянути питання здійснення прокурором в суді представництва інтересів держави в особі Великобурлуцької селищної громади.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав у прокурора для звернення до суду з даним позову, який спрямований на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність.

Щодо вимоги про витребування спірної земельної ділянки суд зазначає таке.
Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 28 Земельного кодексу України сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності.
Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного фонду земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
Згідно ст. 82 цього Кодексу, юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі:
а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного фонду;
в) прийняття спадщини;
г) виникнення інших підстав, передбачених законом.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України).
Прокурор зазначає, що в даному випадку, будь-які рішення про передачу в приватну власність ТОВ "КСП "ім. Чкалова" спірної земельної ділянки комунальної власності не приймались.
Суд погоджується з вказаними твердженням прокурора з огляду на наступне.
Так, згідно з листами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.07.2025 № 10-20-14,2-4011/0/19-25 від 21.08.2025 №10-20-14,2-4911/0/19-25, земельна ділянка з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га розташована на території Великобурлуцької селищної ради (раніше - Андріївської сільської ради), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - землі запасу, вид угідь – пасовища, відноситься до земель запасу Великобурлуцької селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області, до нерозподілених або невитребуваних земельних часток (паїв) не відноситься.
На території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району знаходилось лише колективне сільськогосподарське підприємство - ПАТ "Колос".
Державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 у Державному земельному кадастрі проведено 28.10.2020 в результаті поділу раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 6321480500:02:000:0111 на підставі "Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області", розробник зазначеної землевпорядної документації ФОП Телепанова Н.М., замовники документації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Бут О. Дата розроблення 2020 рік.
Земельна ділянка з кадастровим номером 6321480500:02:000:0111 сформована відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513, згідно з розпорядженням Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 06.08.2013 № 205 "Про надання дозволу на проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення".
Факт розташування земельної ділянки з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 саме на території ліквідованого Великобурлуцького району підтверджується даними Національної кадастрової системи, зокрема Поземельною книгою, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6314046292020 від 28.10.2020.
Згідно з листом начальника Великобурлуцької селищної військової адміністрації від 14.08.2025 № 04-13/126, Великобурлуцькою селищною радою та військовою адміністрацією не приймалися рішення (розпорядження) про надання дозволу на розробку землевпорядної документації або передачу у власність будь-яким фізичним чи юридичним особам земельної ділянки з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га.
До місцевого бюджету Великобурлуцької селищної ради не надходили кошти у вигляді земельного податку за використання земельної ділянки від КСП "ім. Чкалова" (код ЄДРПОУ 03771287) та/або ТОВ "КСП "ім. Чкалова" (код ЄДРПОУ 03771287).
На території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району знаходились два сільськогосподарських підприємства - ПАП "Колос" (колишній КСП "ім. Червоної Армії) та радгосп "Андріївський". Розпаювання сільськогосподарських земель було проведено на землях колективної власності ПАП "Колос". Землі радгоспу "Андріївський" не були розпайовані і залишилися в державній власності.
Земельна ділянка з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га розташована за межами населеного пункту - селище Садовод та відповідно до схеми поділу земель колективної власності ПАП "Колос" не входила в склад земель, які підлягали паюванню.
Межі населених пунктів Андріївської сільської ради Великобурлуцького району упродовж 1994-2021 років не змінювалися.
Всі земельні ділянки, розташовані в межах Андріївської сільської ради, в тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га, в повному обсязі ввійшли в склад території Великобурлуцької селищної територіальної громади.
За змістом листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.08.2025 № 10-20-14,2-4911/0/19-25, земельна ділянка з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га не включена до земель, які передані у колективну власність Сільськогосподарському підприємству ім. Чкалова в с. Рідкодуб Дворічанського району Харківського району.
Таким чином, на момент реєстрації права приватної власності ТОВ "КСП "ім. Чкалова" на спірну земельну ділянку, а саме на 12.06.2024, остання перебувала у комунальній власності Великобурлуцької селищної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація, та жодних рішень про передачу в приватну власність ТОВ "КСП "ім. Чкалова" земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га не приймалось.
Крім того, як вже було зазначено, Державну реєстрацію спірної земельної ділянки площею 15,3883 га проведено на підставі державного акта на право колективної власності на землю, серія та номер: ХР-09-00-00061 від 06.07.1994.
Водночас у вказаному державному акті вказано про передачу у колективну власність земельної ділянки площею 3215,46 га, яка розташована у Дворічанському (а не Великобурлуцькому) районі Харківської області.
Враховуючи викладене, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га не могло бути зареєстровано на підставі державного акта №ХР-09-00-00061 від 06.07.1994, оскільки в останньому вказана зовсім інша земельна ділянка. Суд також установив, що до реєстраційної справи долучено скановану копію державного акта на 4 аркушах, перший з яких (титульний) позначено серією та номером ХР-09-00-00061, а три інші - ХР-09-00-00051.
Крім цього, в державному акті №ХР-09-00-00061 від 06.07.1994 вказано про набуття земельної ділянки площею 3215,46 га Сільськогосподарським підприємством ім. Чкалова.
З метою з`ясування ідентифікаційного коду Сільськогосподарського підприємства ім. Чкалова в с. Рідкодуб Дворічанського району Харківської області, якому видавалися державні акти ХР-09-00-000051 та серія ХР-09-00-000061, окружною прокуратурою спрямовано запит від 07.08.2025 № 60-1072-25 на адресу Головного управління статистики у Харківській області.
Відповідно до відповіді від 15.08.2025 № 03-30/1009-25 на вказаний запит, станом на 14.08.2025 інформація щодо суб`єктів з назвами Сільськогосподарське підприємство імені Чкалова або Колективне сільськогосподарське підприємство імені Чкалова з місцезнаходженням у Великобурлуцькому районі Харківської області в ЄДРПОУ не значиться, також відомості з ЄДР до ЄДРПОУ Харківської області не надходили. З ЄДРПОУ вилучено Колективне сільськогосподарське підприємство імені Чкалова, ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ – 00707643, правовий статус суб`єкта – юридична особа; місцезнаходження – Харківська область, Дворічанський район, с. Рідкодуб, вул. Чкалова, буд. 14; дата створення – 07.06.1993; дата ліквідації – 22.08.2000. Зміна місцезнаходження в ЄДРПОУ не відбувалась.
Таким чином, станом на момент видачі державного акта №ХР-09-00-00061 від 06.07.1994 у Дворічанському районі Харківської області існувало Колективне сільськогосподарське підприємство імені Чкалова (ідентифікаційний код 00707643), але воно було ліквідоване 22.08.2000.
Суд установив, що Відповідач (ТОВ "КСП "ім. Чкалова") має зовсім інший ідентифікаційний код, а саме 03771287.
Вищевказані обставини виключають можливість правонаступництва ТОВ "КСП "ім. Чкалова" (ідентифікаційний код 03771287) щодо прав та обов`язків ліквідованого 22.08.2000 КСП ім. Чкалова (ідентифікаційний код 00707643).
Згідно з листом Головного управління статистики у Полтавській області від 09.07.2025 № 03.2-19/104-25, у Загальносоюзному класифікаторі підприємств та організацій (далі - ЗКПО), який функціонував до 1994 року, значився суб`єкт з ідентифікаційним кодом 03771287:
- з 24 січня 1977 року з назвою "КОЛХОЗ ИМ. ЧКАЛОВА", місцезнаходження – Козельщинский район, Полтавская обл.;
- з листопада 1989 року з назвою "КОЛХОЗ ИМ. ЧКАЛОВА КОЗЕЛЬЩИНСКОГО РАПО", місцезнаходження – с. Рыбалки, Козельщинский район, Полтавская обл.;
- з 19 квітня 1994 року з назвою "КОЛЛЕКТИВНОЕ СЕЛЬСЬКОХОЗЯЙСТВЕННОЕ ПРЕДПРИЯТИЕ ИМ. ЧКАЛОВА", місцезнаходження – с. Рыбалки, Козельщинский район, Полтавская обл.
До Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України (далі - ДРЗОУ) суб`єкт з ідентифікаційним кодом 03771287 був включений з назвою КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ІМ.ЧКАЛОВА", місцезнаходження – с. Рибалки, Козельщинський район, Полтавська обл. З цією ж назвою та місцезнаходженням суб`єкт був включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ).
Опрацюванням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що в реєстрі міститься інформація щодо двох юридичних осіб з кодом ЄДРПОУ 03771287 - Колективне сільськогосподарське підприємство "ім. Чкалова" (місцезнаходження: 39134, Полтавська область, Кременчуцький район, село Рибалки) (далі - КСП "ім. Чкалова") та ТОВ "КСП "ім. Чкалова" (місцезнаходження: 62723, Харківська область, Куп`янський районн, село Рідкодуб).
КСП "ім. Чкалова" як юридична особа зареєстровано 04.12.1992, проте відомості щодо нього до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань включено 07.09.2023 приватним нотаріусом Клімовою О.В. за заявою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням загальних зборів уповноважених членів КСП "ім. Чкалова" від 08.09.2023, засвідченим приватним нотаріусом Клімовою О.В., затверджено рішення про проведення реорганізації КСП "ім. Чкалова" (Україна, 39134, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, село Рибалки, код ЄДРПОУ 03771287) шляхом перетворення його в наступну юридичну особу: ТОВ "КСП "ім. Чкалова" (Україна, 39134, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, село Рибалки, код ЄДРПОУ 03771287), а також затверджено план реорганізації товариства, склад комісії з реорганізації та строк для заявлення кредиторами своїх вимог.
08.09.2023 приватним нотаріусом Клімовою О.В. до реєстру внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.
Відповідно до передавального акта КСП "ім. Чкалова" від 10.11.2023, засвідченого приватним нотаріусом Клімовою О.В., комісією у складі ОСОБА_5 та Симоненка М.О. передано ТОВ "КСП "ім. Чкалова" (місцезнаходження: Україна, 39134, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, село Рибалки, код ЄДРПОУ 03771287), яке є правонаступником майна, активів та зобов`язань КСП "ім. Чкалова", в особі керівника Гриценко Ігоря Івановича, за передавальним актом наступні документи (без відображення реквізитів, що їх ідентифікують), а саме:
- державний акт на право постійного користування землею та державний акт на право колективної власності на землю разом на 8 арк.
Рішенням уповноваженого члена КСП "ім. Чкалова" від 08.11.2023, засвідченим приватним нотаріусом Клімовою О.В., затверджено передавальний акт КСП "ім. Чкалова" відповідно до процедури зміни його організаційно-правової форми господарювання шляхом перетворення його у ТОВ "КСП "ім. Чкалова".
14.11.2023 вказаним нотаріусом проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації, при цьому дані про правонаступника не зазначено.
Згідно з витягом з ЄДРПОУ від 17.12.2025 № 512165960876, 14.11.2023 приватним нотаріусом Клімовою О.В. проведено державну реєстрацію створення юридичної особи - ТОВ "КСП "ім. Чкалова" в результаті перетворення. При цьому до реєстру внесено відомості про те, що вказана юридична особа є правонаступником КСП "ім. Чкалова".
У подальшому, а саме 12.06.2024 за заявою Гугнівенка І.С. на підставі державного акта на право власності на землю, серія та номер: ХР-09-00-00061, виданого 06.07.1994 Дворічанською районною державною адміністрацією Харківської області зареєстровано право власності ТОВ "КСП "ім. Чкалова" на земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га, розташовану за межами населених пунктів на території Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області.
В ЄДРПОУ по суб`єкту з ідентифікаційним кодом 03771287 були внесені наступні зміни:
- 01 квітня 2006 року щодо місцезнаходження – с. Рибалки, Кременчуцький район, Полтавська обл.;
- 08 вересня 2023 року щодо назви – КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ІМ. ЧКАЛОВА".
Відповідно до відомостей, наданих в електронному вигляді органу державної статистики:
- Кременчуцькою районною державною адміністрацією 15.11.2023 в ЄДРПОУ внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи КОЛЕКТИВНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "ІМ. ЧКАЛОВА" (ідентифікаційний код 03771287) в результаті реорганізації, місцезнаходження – с. Рибалки, Кременчуцький район, Полтавська обл.;
- Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 16.11.2023 – про державну реєстрацію створення юридичної особи ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ІМ. ЧКАЛОВА" (ідентифікаційний код 03771287) в результаті перетворення, місцезнаходження – с. Рибалки, Кременчуцький район, Полтавська обл.;
- Кременчуцькою районною державною адміністрацією 20.11.2023 суб`єкт з ідентифікаційним кодом 03771287 був вилучений з бази даних ЄДРПОУ по Полтавській області у зв`язку з перереєстрацією в Харківську область з назвою – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ІМ. ЧКАЛОВА", місцезнаходження - с. Рідкодуб, Куп`янський район, Харківська обл.
Крім цього, з згідно даних ДРЗОУ керівником значився ОСОБА_6 .
Згідно з листом Головного управління статистики у Харківській області від 08.07.2025 № 03-30/876-25, управлінням отримано відомості 20.11.2023 щодо ТОВ "КСП "ім. Чкалова", ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ 03771287, у зв`язку зі зміною місцезнаходження на Харківську область, Куп`янський район, с. Рідкодуб.
Згідно з листом Головного управління ДПС у Харківській області від 14.07.2025 № 15126/5/20-40-12-02-09, КСП "ІМ. ЧКАЛОВА", податковий номер 03771287, взято на податковий облік 07.09.2023 в Козельщинській ДПІ Головного управління ДПС у Полтавській області відповідно до інформації, отриманої в порядку інформаційної взаємодії щодо внесення до Єдиного державного реєстру запису № 1005691200000001210 від 07.09.2023, а саме державної реєстрації включення відомостей про юридичну особу за податковою адресою: Україна, 39134, Полтавська область, Кременчуцький район, село Рибалки.
З Єдиного державного реєстру 08.09.2023 надійшла відомість №1005691270001001210 щодо внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації. На підставі цього державним реєстратором була проведена 14.11.2023 державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті реорганізації (відомість № 1005691120002001210) та проведена державна реєстрація юридичної особи ТОВ "КСП "ІМ. ЧКАЛОВА" шляхом перетворення (відомість № 1009951450000002098).
З Єдиного державного реєстру 20.11.2023 отримано інформацію про внесення державним реєстратором 18.11.2023 запису № 1005691070002001220 щодо зміни податкової адреси ТОВ "КСП "ІМ. ЧКАЛОВА" на: Україна, 62723, Харківська область, Куп`янський район, село Рідкодуб.
20.12.2023 підприємство взято на податковий облік у Куп`янській ДПІ Головного управління ДПС у Харківській області, як платник податків за основним місцем обліку.
Згідно з листом Головного управління ДПС у Харківській області від 21.10.2025 № 22156/5/20-40-04-13-05, по платнику КСП "ім. Чкалова" (п.н. 03771287) та ТОВ "КСП "ім. Чкалова" (п.н. 03771287) по земельному податку з юридичних осіб (ККДБ 18010500) по Великобурлуцькій територіальній громаді Куп`янського району Харківської області протягом 2012 - 2025 років інтегровані картки особових рахунків по сплаті земельного податку відсутні.
Таким чином, з 24.01.1977 по 17.11.2023 юридична особа з ідентифікаційним кодом 03771287 була зареєстрована виключно в с. Рибалки Кременчуцького району Полтавської області, перебувала на податковому обліку за місцем реєстрації та, відповідно, не могла набути право колективної власності на земельні ділянки, розташовані на території ліквідованих Дворічанського чи Великобурлуцького районів Харківської області.
Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми, що не передбачає зміну статутного фонду та зміну учасників юридичної особи, а датою реорганізації юридичної особи шляхом перетворення є оформлення передавального акту.
Згідно з правовим висновком, якого дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, в якій досліджувалось питання набуття права на земельну ділянку колективної форми власності правонаступником, для визначення відповідного факту набуття права приватної власності на земельну ділянку необхідно в кожному конкретному випадку враховувати підстави та обставини реорганізації правопопередника, та чи може земельна ділянка належати правонаступнику на праві, на якому вона належала правопопереднику.
Одночасно Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону.
Отже, саме по собі зазначення в Статуті новоствореної юридичної особи твердження про правонаступництво без наявності відповідних фактичних обставин, які є підставами правонаступництва, не вважається правомірним і не передбачає жодних правових наслідків.
На момент державної реєстрації за ТОВ "КСП "ім. Чкалова" права власності на спірну земельну ділянку останнє не було ані її власником, ані землекористувачем, оскільки з 27.05.2021 дана ділянка перебувала у комунальній власності Великобурлуцької селищної територіальної громади; вказана ділянка юридичного відношення до ліквідованого сільськогосподарського підприємства ім. Чкалова в с. Рідкодуб Дворічанського району Харківської області не мала та у власність чи користування будь-яким фізичним або юридичним особам не передавалась.
З огляду на викладене, при проведенні реєстрації права власності спірної земельної ділянки за Відповідачем грубо порушено вимоги Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі – Закон).
Так, пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі – Порядок № 1127) визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:
- укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;
- свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
- виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;
- свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;
- державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;
- судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;
- інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 Для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Пунктами 1, 2 частини 3 статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
- під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії;
- під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_7 від 12.06.2024 № 61505179, до неї долучено відомості з ДЗК № 74045332 від 12.06.2024 та Державний акт на право власності на землю ХР-09-00-00061 від 06.07.1994, виданий Дворічанською районною державною адміністрацією, які містять суттєві суперечності у своєму змісті, зокрема щодо району розташування земельної та її площі, що переконливо свідчить про недобросовісність дій як заявника, так і державного реєстратора.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону заяву про державну реєстрацію прав може бути залишено без руху в таких випадках:
1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;
1-1) відсутність документа, що підтверджує оплату адміністративних послуг у повному обсязі;
2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (ч. 1 ст. 24 Закону).
Отже, при прийнятті державним реєстратором Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області Лесько О.В. рішення № 73702186 щодо державної реєстрації права приватної власності на спірну земельну ділянку за ТОВ "КСП "ім. Чкалова" останнім не було належним чином встановлено відповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному земельному кадастрі, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державні реєстрації.
Так, останнім не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для залишення без руху заяви та відмови в державній реєстрації прав, оскільки доданий до заяви державний акт на право колективної власності на землю не надавав змоги встановити набуття ТОВ "КСП "ім. Чкалова" права приватної власності на спірну земельну ділянку, містив розбіжності у своєму змісті в частині серії та номера, а також посвідчував право колективної власності на землі, розташовані на території ліквідованого Дворічанського району, при цьому спірна земельна ділянка розташована на території ліквідованого Великобурлуцького району.
Таким чином, вищевказане рішення щодо державної реєстрації права приватної власності на спірну земельну ділянку за ТОВ "КСП "ім. Чкалова" прийняте державним реєстратором з порушенням вимог статей 10, 23, 24, 27 Закону, а також пунктів 40, 57 Порядку № 1127.
У статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Аналогічна норма закріплена у статті 321 ЦК України.
Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Нормою ст. 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
Добросовісністю в розумінні положень п. 6 ст. 3 ЦК України визнається певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Велика Палата Верховного Суду вказує, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, що ставить її добросовісність під час набуття майнового права під обґрунтований сумнів. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 61), від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц.
Зважаючи на фактичні обставини справи та дійсний правовий статус спірної земельної ділянки, ТОВ "КСП "ім. Чкалова" не може вважатись добросовісним набувачем права власності на спірне нерухоме майно.
При цьому, як вже було зазначено, на момент реєстрації права приватної власності ТОВ "КСП "ім. Чкалова" на спірну земельну ділянку, а саме на 12.06.2024, остання перебувала у комунальній власності Великобурлуцької селищної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація. 
Суд зазначає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14 та Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19, від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16-ц). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
В постанові від 27.07.2022 у справі № 205/9325/18 Верховний Суд зазначив, що якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна.
Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 907/452/20, від 05.09.2023 у справі № 910/2722/22, від 25.07.2023 у справі № 914/106/22, від 27.06.2023 у справі № 916/2851/17.
Отже, з урахуванням положень ст. 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 та постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 910/8298/21, від 25.07.2023 у справі № 914/106/22.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема, не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 915/690/19, від 09.02.2023 у справі № 904/4140/21, від 21.03.2023 у справі № 925/1288/20, від 25.07.2023 у справі № 917/1058/22.
Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 та постановах Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 910/9990/21, від 30.08.2023 у справі № 909/171/21, від 30.11.2022 у справі № 906/779/21.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 16.09.2020 у справі № 33955/08 "Белова проти росії" дійшов висновку, що набувач майна має ретельно досліджувати його походження задля уникнення можливої конфіскації.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зазначила, що не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння ним інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача без компенсації не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності втручання держави у право власності критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном.
Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Близькі за змістом висновки наведені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 12.02.2020 у справі № 811/1640/17, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 та багатьох інших.
Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.
Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно.
Отже, замість скасування державної реєстрації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача на спірне майно. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.
З урахуванням викладеного, позовна вимога про скасування рішення (запису) про державну реєстрацію права власності, державної реєстрації права власності не відповідають чинному законодавству та не являються належним способом захисту у цій справі.
Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19.
Зважаючи на те, що спірне майно вибуло з комунальної власності з порушенням вимог чинного законодавства, вбачаються правові підстави для витребування такого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га, з чужого незаконного володіння ТОВ "КСП "ім. Чкалова" на користь Позивача.
Враховуючи викладене, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про витребування з незаконного володіння ТОВ "КСП "ім. Чкалова" у комунальну власність Великобурлуцької селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація Куп`янського району Харківської області, земельної ділянки з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га, розташованої за межами населених пунктів на території Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області.
Щодо тверджень представника Відповідача про добросовісність Гугнівенка І.С. як теперішнього власника спірного об`єкту нерухомого майна та необхідність застосування приписів ч. 5 ст. 390 ЦК України, суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 390 ЦК України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Отже, вказана норма підлягає застосуванню у справах про витребування майна від добросовісного набувача.
Набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати (постанова КГС ВС від 16.04.2025 у справі № 910/17006/23).
Проте Відповідач (ТОВ "КСП "ім. Чкалова") не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки він знав (або мав знати), що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га не могло бути зареєстровано на підставі державного акта №ХР-09-00-00061 від 06.07.1994. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем у даній справі є не ОСОБА_7 , а ТОВ "КСП "ім. Чкалова". 
Враховуючи викладене, в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норм ч. 5 ст. 390 ЦК України.
Щодо наявності можливості оскаржити дії державного реєстратора до Міністерства юстиції України, суд зазначає таке.
Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України.
Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних.
Порядок судового захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів визначається законом.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Верховний Суд у постанові від 14.06.2019 у справі №910/6642/18 зазначив, що вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права.
Разом із тим у статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2).
Право на звернення до господарського суду в установленому ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 ГПК України).
З огляду на положення статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.
Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Під час розгляду даної справи суд установив факт порушення прав та інтересів Великобурлуцької селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області внаслідок порушення чинного законодавства при проведенні реєстрації за Відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, при цьому прокурором обрано належний спосіб захисту (витребування земельної ділянки). 
Суд наголошує, що наявність можливості оскаржити дії державного реєстратора до Міністерства юстиції України не може бути підставою для позбавлення Позивача (прокурора) права на захист його прав та інтересів у судовому порядку.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.
З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують зазначених вище висновків суду.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на Відповідача.
Керуючись ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Колективне сільськогосподарське підприємство "ім. Чкалова" (62723, Харківська обл., Куп`янський район, с. Рідкодуб; ідент. код 03771287) у комунальну власність Великобурлуцької селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області, повноваження якої в умовах воєнного стану виконує Великобурлуцька селищна військова адміністрація Куп`янського району Харківської області, земельну ділянку з кадастровим номером 6321480500:02:000:0150 площею 15,3883 га, розташовану за межами населених пунктів на території Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колективне сільськогосподарське підприємство "ім. Чкалова" (62723, Харківська обл., Куп`янський район, с. Рідкодуб; ідент. код 03771287) на користь Харківської обласної прокуратури (ідент. код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету – 2800) судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили. 

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України. 

Учасники справи:
Прокурор - Керівник Куп`янської окружної прокуратури Харківської області (вул. Центральна, 9-А, с-ще Шевченкове, Куп`янський район, Харківська обл., 63601).
Позивач - Великобурлуцька селищна рада Куп`янського району Харківської області (62602, Харківська обл., Куп`янський район, с-ще Великий Бурлук, вул. Центральна, 9).
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Колективне сільськогосподарське підприємство "ім. Чкалова" (62723, Харківська обл., Куп`янський район, с. Рідкодуб; ідент. код 03771287).

Повний текст рішення складено 03.06.2026. 

Суддя		І.В. Трофімов