ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5775/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань – Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 ( суддя Сагун А.В.) в адміністративній справі №340/5775/25 за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань – Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами визнати протиправною бездіяльність Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо не проведення повного розрахунку при звільненні.
Стягнути з Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань середній заробіток за весь час затримки за період 21.07.2017 року по 18.07.2022 року включно у розмірі 509 716,80 грн з компенсацією прибуткового податку грошового забезпечення.
Стягнути з Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань середній заробіток за весь час затримки за 184 дні з 19.07.2022 року у розмірі 51 418,80 грн з компенсацією прибуткового податку грошового забезпечення.
Визнати протиправною бездіяльність Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо не проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Стягнути з Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 69 937,49 грн з компенсацією прибуткового податку грошового забезпечення. 
Кіровоградський окружний адміністративний суд в рішенні від 25 лютого 2026 року виклав висновки щодо часткового задоволення вимог позивача:
визнано протиправною бездіяльність Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 20 серпня 2025 року на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі № 340/1418/25; 
зобов`язано Міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департамент з питань виконання кримінальних покарань нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 20 серпня 2025 року на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі № 340/1418/25 у розмірі 69 937,49 грн.;
визнано протиправною бездіяльність Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні;
зобов`язано Міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департамент з питань виконання кримінальних покарань нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 21.07.2017 по 19.08.2025 в сумі 49 561,99 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Апеляційна скарга надійшла від позивача стосовно зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП з розміру 230 138,96 грн., який вже було зменшено з урахуванням істотної частки до 49 567,99 грн.
Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, зазначаючи, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 340/1418/25 виконано було в повному обсязі станом на 20.08.2025 року. Крім того, вказав щодо неналежного відповідача у справі, оскільки Департамент не є уповноваженим органом для здійснення нарахування/перерахунку та виплати грошового забезпечення, а також не є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, з приводу яких суд повинен ухвалити рішення, з огляду на те, що Управління з 28.12.2020 року перебуває стані припинення, але на дату розгляду справи діяльність якого не припинено.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
19 грудня 2005 року на підставі наказу начальника Петрівської виправної колонії (№49) управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області № 94о/с від 28 грудня 2005 року позивача прийнято на службу в Державну кримінально-виконавчу службу України.
Наказом від 18 липня 2017 року №306/ОС позивача було звільнено 20.07.2017 із посади старшого інспектора Олександрійського міськрайонного відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції зі званням капітана внутрішньої служби на підставі власного рапорту. Календарна вислуга років при звільненні складає 12 років 07 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 15 років 01 місяць 12 днів.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі № 340/1418/25 ухвалено задовольнити позов; визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 20 липня 2017 року із застосуванням індексу споживчих цін з наростаючим підсумком, починаючи з базового місяця, якими є січень 2008 року; стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 20 липня 2017 року у сумі 49 561,99 грн. 
Під час виплати 20.08.2025 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 20 липня 2017 року Департамент з питань виконання кримінальних покарань не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день фактичної виплати індексації у повному розмірі, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. 
Також відповідачем не нараховано та не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача позивач звернулася з позовом до суду.
Головний аргумент апеляційної скарги позивача це надмірне зменшення суми виплат.
Вирішуючи дане питання, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання критеріїв, визначених Велика Палатою Верховного Суду (зокрема, у зразковій справі № 240/12017/19) та зазначає наступне.
Не допущення порушення принципу справедливого балансу: зменшення суми середнього заробітку не може бути абсолютно довільним. Воно має залишатися стимулом для роботодавця не порушувати закон. Зменшення виплати майже до розміру самого боргу (індексації) звільняє відповідача від відповідальності.
Відповідно до встановлених обставин справи вбачається диспропорція між періодом затримки та сумою.
Якщо період затримки розрахунку був тривалим (кілька років з моменту звільнення до виплати у серпні 2025 року), то сума 49 567,99 грн не здатна компенсувати інфляційні процеси та втрату купівельної спроможності грошей за цей час.
Відсутність вини позивача, навпаки, саме відповідач (державний орган) тривалий час не виплачував законну індексацію, що змусило позивача спочатку звернутися до суду за саму індексацію (рішення від 17.06.2025 року), а потім — за середній заробіток.
Суд першої інстанції, зменшуючи суму, мав врахувати три головні чинники:
1. Розмір основного боргу, суд прирівняв середній заробіток до розміру стягнутої індексації (49 567,99 тис. грн).
При цьому судом не враховано, що індексація є лише частиною грошового забезпечення, а не повним розрахунком, тому орієнтуватися лише на цю суму є звуженням прав.
2. Тривалість затримки. Чим довша затримка з вини відповідача, тим меншим має бути відсоток зменшення середнього заробітку.
3. Поведінка роботодавця. Виходячи з доводів відповідача, державний орган виконував рішення суду, тому діяв законно. 
Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, добровільного розрахунку при звільненні не було. Права позивача порушено умисно, бездіяльність визнано судом.
Таким чином, сума 49 567,99 грн є неспівмірною з роками очікування розрахунку.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/9010/18 визначила математично-логічний підхід до зменшення. 
Суд має порівняти три величини: розмір основного боргу - період затримки (дні/місяці) - середній заробіток за цей період.
Враховуючи те, що сума середнього заробітку складає 230 138,96 грн є неспівмірною порівняно з основним боргом 49 561,99 грн, що виник через невиплату лише одного з елементів грошового забезпечення (індексації), а не всієї зарплати, суд першої інстанції зменшив законно нараховану суму середнього заробітку на 78,46% (присуджено лише 21,54% від належного).
Отже, суд першої інстанції, застосовуючи принцип співмірності, визначений Великою Палатою Верховного Суду, припустився надмірного та несправедливого заниження законних виплат позивача, повністю нівелювавши суть статті 117 КЗпП України.
Зменшивши середній заробіток з 230 138,96 грн до 49 567,99 грн (тобто майже в 5 разів), суд першої інстанції звільнив відповідача від реальної відповідальності, не враховуючи тривалість правопорушення з боку відповідача.
Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, від 04.12.2019 у справі № 910/9010/18) зазначав, що зменшення розміру відшкодування є правом суду, але воно не може бути абсолютним та свавільним. Справедливим балансом у випадках тривалої затримки виплати грошового забезпечення є стягнення середнього заробітку у розмірі, який є щонайменше вдвічі або втричі більшим за суму основного боргу, оскільки інфляційні процеси за цей час суттєво знецінили первісну суму індексації
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доцільно встановити виплату на рівні 148 685,97 грн (три розміри індексації). Це становить близько 64% від початкового розрахунку і виглядає як максимально об`єктивний компроміс між законом та практикою ВС.
Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що доводи відповідача є стандартними та не містять жодного нового правового обґрунтування. Натомість, судом першої інстанції при застосуванні принципу співмірності було допущено математичну та логічну помилку: суму зменшено майже у 5 разів (на 78,46%), що повністю звільнило державний орган від відповідальності за тривале порушення прав позивача, тому суд апеляційної інстанції не вбачає доцільність детально їх спростовувати.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, ураховуючи частину четверту статті 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань – Департаменту з питань виконання кримінальних покарань залишити без задоволення.
Змінити абзац 5 резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 в адміністративній справі №340/5775/25, виклавши його в такій редакції:
« Зобов`язати Міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань Департамент з питань виконання кримінальних покарань нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 21.07.2017 по 19.08.2025 в сумі 148 685, 97 грн »
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 в адміністративній справі №340/5775/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 09 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко