ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №333/9426/25 Головуючий в 1 інст.Холод Р.С. 
Провадження №33/807/568/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката Зіненко А.В. на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 

Згідно з постановою суду,  19 вересня 2025 року, о 10-40 годині ОСОБА_1 керував транспортним засобом «KIA Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по Оріхівському шосе, буд.14А у м.Запоріжжі, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9.а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився у встановленому законодавством порядку: на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою спеціального технічного приладу «Аlcotest Drager 6820», результат – 0,61 ‰. 
30 вересня 2025 року справа стосовно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, з Управління патрульної поліції в Запорізькій області надійшла до Комунарського районного суду м.Запоріжжя.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Зіненко А.О. просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 висловив незгоду з результатом алкотестера Drager 6820, однак поліцейський не видав направлення на огляд в медичному закладі, а натомість вчинив тиск на ОСОБА_1 , наполягаючи на згоді з результатом, що є грубим порушенням.
ОСОБА_1 був зупинений на підставі ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", однак не конкретизовано підставу такої зупинки.
Оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, його огляд на стан сп`яніння мав бути проведений у відповідності до вимог ст.266-1 КУпАП.
Поліцейський не повідомив ОСОБА_1 про наявність ознак алкогольного сп`яніння.
У матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу Alcotest Drager 6820.
Відеозапис не є цілісним та безперервним.
Докази суперечливі: акт огляду стверджує згоду, але відеозапис фіксує тиск та незгоду.

В судове засідання, призначене на 17 квітня 2026 року, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Зіненко А.О. не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Згідно з довідкою помічника судді, 10 квітня 2026 року захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) – адвокат Зіненко А.О. подала на адресу апеляційного суд клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 17 квітня 2026 року на 13-30 годину, в режимі відеоконференції.
Проте, в зазначений день та час захисник-адвокат Зіненко А.О. на зв`язок з апеляційним судом не вийшла, будь-яких клопотань не надсилала. 
Суд апеляційної інстанції відкладав апеляційний розгляд справи задля виклику ОСОБА_1 , останній викликався до суду за допомогою SMS – повідомлень за номером телефону, вказаному в рапорті працівника поліції, згідно з відповідними довідками у додатку «Viber» судові повістки є доставленими, також здійснено відповідне оголошення на сайті Судової влади України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Зіненко А.О., суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18, згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 та забезпечення його права на особисту участь під час апеляційного розгляду справи, проте останній, долею своєї справи не цікавиться. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку ОСОБА_1 та його захисника може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При апеляційному розгляді встановлено таке.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП (порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України), засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Вчинення    ОСОБА_2 порушення вимог п.2.9«а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена відомостями, що містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №458388 від 19 вересня 2025 року, відповідно до якого, 19 вересня 2025 року о 10-40 годині у м.Запоріжжі по вул.Оріхівське шосе, буд.14А ОСОБА_1 керував транспортним засобом «KIA Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору «Аlcotest Drager 6820», результат – 0,61 ‰, тест №3806. Від керування транспортними засобами відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України, про повторність попереджений, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у роздруківці тесту газоаналізатору Alcotest 6820, тест №3806, проведений 19 вересня 2025 року о 10-44 годині, результат тесту 0,61‰;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, за допомогою Alcotest Drager 6820, результат огляду на стан сп`яніння – 0,61 ‰. Під час проведення огляду поліцейський застосовував технічні засоби відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапис здійснювався за допомогою нагрудного відео реєстратора Motorola Solutions VB400, 475853, 471854;
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 12 вересня 2023 року.
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах (а.с.11).
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 2 УПП в Запорізькій області рядового поліції Вєнокурова Є., згідно з яким, останній доповідає, що 19 вересня 2025 року о 10-40 годині за адресою: м.Запоріжжя, вул.Оріхівське шосе, буд.14А, під час несення служби на підставі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб «KIA Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager 6820, результат огляду – 0,67‰, тест №386, з результатом згоден. 
Відносно водія ОСОБА_1 було складно електронний протокол ЕПР1 №458388 за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.9а) ПДР України, посвідчення водія не вилучалося (додаток ДІЯ), тимчасовий дозвіл не видавався. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР. Велась відео фіксація на нагрудну бодікамеру Motorola Solutions VB400, 471854, 475853, 70mai.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП (порушення вимог п.2.9а) ПДР України) при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними і допустимими.
Згідно з оскаржуваною постановою, 01 грудня 2025 року від захисника Зіненко А.О. на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 , зазначивши таке:
1. ОСОБА_1 тривалий час є діючим військовослужбовцем та приймає безпосередню участь у захисті Батьківщини. 
19.09.2025 року, перебуваючи на службовому автомобілі «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_2 , був зупинений поліцейським із невідомих причин. 
При спілкуванні із поліцейським водій зауважив, що він є військовослужбовцем та надав підтверджуючі документи та сказав, що повертається безпосередньо із зони бойових дій додому. 
Поліцейський не має права проводити огляд військовослужбовця на стан сп`яніння за правилами для цивільних осіб (стаття 266 КУпАП), оскільки для військових встановлено окремий порядок, передбачений статтею 266-1 КУпАП. Такий огляд повинен здійснювати уповноважений співробітник Військової служби правопорядку (ВСП) або командир військової частини, а поліцейські повинні були врахувати посвідчення військовослужбовця та факт виконання ним службового завдання.
2. Із відеозапису з бодікамери №475853 вбачається, що 19.09.2025 року о 10:41 год. поліцейський наполягав на тому, щоб ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою спеціального технічного засобу. При цьому, відповідна вимога від співробітника поліції лунала тричі, однак жодного разу поліцейський не повідомив водія про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння.
Зазначене свідчить про упередженість поліцейського, який відшукував якісь надумані порушення. О 10:42 год. поліцейський запропонував водієві пройти огляд на встановлення ступеню алкогольного сп`яніння, на що водій погодився, зазначивши, що не вживав алкогольних напоїв напередодні. Із матеріалів справи та відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою пристрою «Драгер», тест №3806, результат позитивний — 0,6 проміле. Після проходження тесту поліцейський запитав водія чи згоден він із результатом, при цьому не роз`яснив процедуру такого огляду, а саме те, що у разі незгоди із результатом тесту водій має право пройти огляд на встановлення стану сп`яніння у медичному закладі. Будучи необізнаним, водій погодився із таким результатом.
Однак, на відеозаписі зафіксовано, що о 10:48 год. водій ОСОБА_1 повідомив поліцейського, що не погоджується із результатом, не довіряє приладу та співробітникам поліції, підозрює їх в упередженому ставленні до нього. У відповідь на це співробітник поліції почав схиляти водія до погодження з оглядом та відверто наполягав на цьому, про що свідчить зафіксована пряма мова поліцейського: «я вже доповів командиру, що водій погодився, (звернення до водія) — ти вже доросла людина, маєш розуміти свої дії та їх наслідки, погодився так вже погодився». Така поведінка співробітника поліції є недопустимою та протизаконною.
ОСОБА_1 , при його незгоді із результатом тесту та діями поліцейських не було видано направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, як це передбачено Законом. Зазначене підтверджується і матеріалами справи у яких відсутнє таке направлення і самим відеозаписом.
За таких обставин можна дійти висновку про непослідовність та передчасність дій поліцейських, які, не з`ясувавши позицію водія щодо результатів огляду на місці, склали даний протокол, що виходить за межі їх дискреційних повноважень, оскільки такі дії здійснювалися з порушенням принципу правової визначеності, який є складовою права на захист будь-якої особи.
3. Крім того, розділом ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. №1452/735, встановлено, що за наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. 
Однак, у матеріалах адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують належний стан технічного засобу «Alcotest 5820», №AКНК-0046, зокрема співробітниками поліції не було долучено його сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. 
За таких обставин не можна зробити висновок, що огляд водія на стан сп`яніння було проведено сертифікованим приладом, який відповідно до закону пройшов необхідну повірку. 
У судові засідання, призначені на 06 листопада 2025 року, 05 грудня 2025 року та 06 лютого 2026 року ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. 
Захисник Зіненко А.О. у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 свою вину не визнає, просила закрити провадження, враховуючи численні порушення, допущені працівниками поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 . Додатково зазначила, що: поліцейські не повідомили ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу; відеозапис, долучений до протоколу серії ЕПР1 №458388 від 19 вересня 2025 року здійснювався не постійно, не є цілісним, переривався; не повною мірою було роз`яснено право на захист; враховуючи, що ОСОБА_1 вказав, що вночі випив банку пива, то алкотестер не міг показати перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції в частині доведеності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, не спростовують.

Перевіряючи доводи сторони захисту про порушення процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, що полягає у відсутності в матеріалах справи письмового направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу, не є слушними, оскільки ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, до медичного закладу їхати не забажав на огляд, що підтверджується відеозаписом, який суд належним чином проаналізував в оскаржуваній постанові. 
Окрім того, у акті огляду у графі «з результатами згоден» ОСОБА_1 поставив свій підпис. 
Також, підпис останнього міститься і у роздруківці з технічного приладу. 
Отже, твердження сторони захисту про те, що суд безпідставно вказав в постанові про те, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду та відмовився від проходження огляду в медичному закладі, спростовуються вищевказаним відеозаписом та іншими доказами. 
Тому підстав для направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу не було.

Доводи сторони захисту на безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням  ОСОБА_1 , об`єктивно нічим не підтверджені. В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу оспорював законність такої зупинки. 
Більш того, відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Поліцейський, згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст.32 Закону України "Про Національну поліцію", має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. 
Із долученого до матеріалів справи відеозапису убачається, що при зупинці транспортного засобу під керуванням  ОСОБА_1 працівники поліції діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про правовий режим воєнного стану". Порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.

Доводи захисника-адвоката Зіненко А.О., викладені в апеляційній скарзі, про те, що огляд ОСОБА_1 як військовослужбовця, мав здійснюватись в порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП, є безпідставними. Ці доводи ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.
Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
З матеріалів справи, серед іншого і з відеозапису, убачається, що ОСОБА_1 керував не військовим автомобілем на час його зупинки працівниками поліції, а транспортним засобом, який, згідно з протоколом, належить певній фізичній особі, та не виконував саме у час зупинки транспортного засобу завдання, пов`язаного з військовою службою, та жодного разу не казав про таке працівникам поліції, а зазначав про те, що вжив алкогольні напої, а саме: пиво. 
Отже, підстав для застосування процедури, передбаченої ст.266-1 КУпАП не було.
Окрім того, відповідно до вимог ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, на загальних підставах. 
Тому, в цьому випадку адміністративні матеріали оформлені та протокол про адміністративне правопорушення обґрунтовано складені працівником поліції, що повністю відповідає вимогам ст.255 КУпАП. 
Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.

Перевіряючи доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, щодо не повідомлення поліцейським ОСОБА_1 про наявність ознак алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. 
З відеозапису події убачається, що працівником поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.
Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом події.
Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту, що у матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу Alcotest Drager 6820, є безпідставними, оскільки, відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейський надає особі, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки лише на її вимогу.
Відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції підтверджується, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не пред`являв жодної вимоги надати сертифікат про повірку приладу Drager Alcotest.
Водночас, в матеріалах справи наявний тест №3806 від 19 вересня 2025 року технічного засобу "Drager Alcotest 6820", який підписаний особисто ОСОБА_1 за результатам його огляду без зауважень, та в якому відображено дані про останнє калібрування даного приладу 22 жовтня 2024 року. Будь-яких даних про недотримання порядку повірки чи калібрування матеріали справи не містять та захисником не надано.
Стосовно доводів апелянта щодо відсутності безперервного відеозапису події, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Право поліцейського на фото та відеофіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.
З самих відеозаписів є очевидним, що ці записи здійснювались працівниками поліції, які оформлювали адміністративний матеріал.
Ніким не заперечується того факту, що події за участю ОСОБА_1 , що зафіксовані вищевказаними відеозаписами, мали місце, та відносяться саме до цієї справи.
Більш того, вказані відеозаписи не є єдиними доказами у справі, ці записи узгоджується з іншими доказами, на які послався суд в своїй постанові.
Те, що самі відеозаписи події не є безперервними та не відображають повної картини події, пов`язаних із складанням протоколу, само по собі не вказує на недопустимість вказаних відеозаписів як доказу.
Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону, в матеріалах справи немає.

Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, були заявлені апелянтом і при розгляді справи судом першої інстанції, перевірені судом першої інстанції, та спростовані в оскаржуваній постанові суду. 
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, додані до протоколу, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів апелянтом у встановленому законом порядку не спростовано.
Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, і наклав на порушника стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Зіненко А.О. залишити без задоволення. 
Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 лютого 2026 року щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 333/9426/25