Справа № 487/3260/26 
Провадження № 2/487/2573/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 м. Миколаїв

 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: 
головуючої судді Скоринчук К.М., 
за участю:
секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,
представника позивача – адвоката Ютовця О.О.,
представника відповідача – адвоката Болюбаш І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2025 року (справа № 487/4438/25) ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 червня 2025 року і до повноліття дитини.
14 січня 2026 року позивачка отримала виконавчий лист на підставі якого 24 березня 2026 року відкрито виконавче провадження № 80579432. 
Однак, відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліменти добровільно не сплачує, участі у додаткових витратах на дитину не бере. Внаслідок невиконання ним рішення суду від 01 грудня 2025 року про стягнення аліментів, за ним утворилася заборгованість за період з 30 червня 2025 року по 28 квітня 2026 року в розмірі 141296,25 грн. 
Відповідачем частково сплачено заборгованість по аліментах на утримання доньки:
за червень 2025 року – 566 грн.92 коп.
за липень 2025 року – 17007 грн. 57 коп.
за серпень 2025 року – 1165 грн. 65 коп.
Відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини – не має та має дохід від військової частини.
За підрахунками позивачки за період з 30 червня 2025 року по 30 квітня 2026 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 , Відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 становить: 141296,25 грн. (сто сорок одна тисяча двісті дев`яносто шість гривень 25 копійок). 
За вказаних обставин позивачка звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 141296,25 грн по виконавчому провадженню № 80579432.
04 травня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
18 травня 2026 року представник відповідача – адвокат Балюбаш І.О., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1188746 від 18.03.2026 подано відзив. У відзиві зазначено, що відповідач у шлюбі з позивачкою утримував матеріально свою родину – дочку, дружину та сина останньої від першого шлюбу, піклувався про них. Усе нерухоме майно, придбане за час перебування у шлюбі, оформлював на позивачку. Після розірвання шлюбу намагався забезпечити своїй вже колишній дружині безперебійний дохід, в першу чергу, задля благополуччя та гармонійного розвитку дочки – ОСОБА_3 , та встановив сонячну електростанцію на земельній ділянці, придбаній під час перебування у шлюбі. Дохід від продажу електроенергії складає близько 20 000 грн. щомісяця. Після розірвання шлюбу позивачка уникала контакту з відповідачем, відмовлялась повідомити номер банківського рахунку для надіслання коштів на утримання спільної дитини. Приймати кошти готівкою позивачка також відмовлялась. Разом з тим відповідач залучив на допомогу свого колегу - ОСОБА_4 , щоб через нього передати кошти на утримання дочки колишній дружині та таким чином намагався чотири рази передати позивачці кошти на утримання ОСОБА_3 готівкою, а саме:
- 08 серпня 2023 року – 50 000 грн.
- 11 жовтня 2023 року – 70 000 грн.
- 20 грудня 203 року – 80 000 грн.
- 15 березня 2024 року – 80 000 грн.
Позивачка щоразу відмовлялась від прийняття коштів, налаштувала дитину проти батька задля припинення будь-якого спілкування. А 01 липня 2025 року звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини.
01 грудня 2025 року ухвалено рішення (справа № 487/4438/25), згідно з яким Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь Позивачки на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 червня 2025 року і до повноліття дитини.
Виконавчій лист у даній справі Позивачка отримала 14.01.20206 року. Однак, отримавши виконавчий лист, остання не вчинила жодних дій для оперативного виконання рішення суду, а лише після штучного накопичення заборгованості звернулась із вимогою про стягнення надмірної пені, а саме - 24.03.2026 року.
Така поведінка, на думку відповідача, суперечить принципам добросовісності та справедливості сімейних правовідносин.
25.03.2026 року за вказаним виконавчим провадженням винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, відповідно до якої заборгованість по аліментам станом на 31.03.2026 складає 104213,67 грн, боржник отримує доходи у Військовій частині НОМЕР_1 .
Вказаною постановою, постановлено:
1. Звернути стягнення на доходи ОСОБА_2 , що отримується ним у Військовій частині НОМЕР_1 .
2. Військовій частині НОМЕР_1 :
- проводити утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику після відрахування, утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% до повного погашення заборгованості станом на 31.03.2026 в сумі 104 213,67 грн., а потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але це менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
- здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення;
- щомісяця надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 Л? 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за N? 489/2080.
Зазначена Постанова направлену супровідним листом № 32893-18.10-34/2 від 26.03.2026 року (копія додається) та 02.04.2026 року отримана військовою частиною НОМЕР_1 та скерована до негайного виконання.
Також, 26.03.2026 року відділом ДВС направлено до військової частини за місцем проходження служби Відповідача Запит держаного виконавця № 33534_18.10- 34/2 щодо видачі довідки про розмір заробітної плати Відповідача.
14.04.2026 року відділом ДВС направлено лист щодо уточнення суми боргу по аліментам, відповідно до якого заборгованість по аліментам станом на 31.03.2026 складає 141296,25 грн. Вказаний лист військовою частиною отримано 21.04.2026 року, про що свідчить вхідний штамп на документі та скеровано до виконання.
Ключовим є те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не внаслідок винної поведінки батька (Відповідача у справі), а виключно через особливість механізму присудження аліментів — «з дня подання позову», тоді як рішення суду було ухвалене лише через кілька місяців після звернення до суду: судове рішення ухвалено 01.12.2025 року, а аліменти стягнуто ретроспективно — за попередні шість місяців - з 30.06.2025 року.
При цьому, виконавчий лист позивачка отримала 14.01.2026 року, до органу ДВС звернулась лише 24.03.2026, виконавче провадження також відкрито 24.03.2026.
Отже, саме позивачка понад два місяці після отримання виконавчого листа не пред`являла його до виконання.
Матеріали справи не містять доказів того, шо позивачка до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання (24.03.2026 року) повідомила відповідача про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів; зверталась із вимогою про добровільне виконання рішення; повідомляла про необхідність сплати конкретних сум; направляла копію виконавчого листа або повідомляла про розрахунок заборгованості.
До моменту відкриття виконавчого провадження фактичний механізм примусового виконання ще не був запущений, оскільки роботодавець не отримував постанови про звернення стягнення та не здійснювались відрахування із заробітної плати.
До моменту здійснення державним виконавцем офіційного розрахунку заборгованості Відповідач об`єктивно не мав можливості самостійно визначити точний розмір аліментних платежів, оскільки вони були визначені у частці від змінного доходу військовослужбовця (суму поточного платежу та суму «ретроспективної» заборгованості).
Таким чином, на думку відповідача, заборгованість виникла не через ухилення відповідача, а внаслідок тривалого розгляду справи, присудження аліментів «з дня подання позову» та несвоєчасного пред`явлення виконавчого листа самою позивачкою.
Виконавче провадження відкрито 24.03.2026 року і вже у квітні 2026 року розпочато реальні утримання, що вказує на належну поведінку відповідача.
Із матеріалів позову прямо вбачається, що утримання проводились у підвищеному розмірі саме з метою погашення раніше нарахованої заборгованості. Тобто, поведінка відповідача свідчить не про ухилення від сплати аліментів, а навпаки — про виконання рішення суду.
На думку відповідача саме бездіяльність позивачки була однією з причин формування
заборгованості.
Відповідно до Звіту військової частини НОМЕР_1 про здійснені відрахування та виплати від 17.05.2026:
За період з 01.04.2026 року по 17.05.2026 року з відповідача на користь позивачки було утримано та перераховано кошти:
- 9120,07 грн. - платіжна інструкція № 798 від 06.04.2026 з приміткою «Борг - Залишок боргу на 30.04.2026 р. – 124788,68 грн;
- 7387,50 гн. - платіжна інструкція № 980 від 27.04.2026 з приміткою «Борг - Залишок боргу на 15.04.2026 р. – 132176,18 грн;
- 9620,07 грн. - платіжна інструкція № 1355 від 06.05.2026 з приміткою «Борг. Залишок боргу на 13.05.2026 р. – 115168,61 грн.
З боку відповідача відсутні будь-які ознаки умисного ухилення: він офіційно перебуває на військовій службі, має офіційний дохід, місце його роботи та проживання відомі, він не переховувався, не приховував доходи, немає жодного доказу протидії виконавцю з його боку, одразу після відкриття виконавчого провадження почались аліментні
відрахування.
За вказаних обставин представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову повністю.
22 травня 2026 року позивачка подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що повністю заперечує проти доводів, зазначених у відзиві на позовну заяву, вважаючи відзив необґрунтованим. Відповідач мав банківські реквізити Позивача для зарахування коштів, що підтверджується переказом грошових коштів 5-го грудня 2024 платіжною інструкцією P24A3608978317D0248. Посилання відповідача на те, що він протягом двох років нібито намагався передати кошти на утримання дитини не відповідає дійсності, оскільки 1 липня 2025 року Заводський районний суд ухвалив рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалося та набрало законної сили. Станом на теперішній час відповідач не погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 124538,68 грн. Відзив на позивну заяву переслідує мету знецінити зусилля позивача по захисту інтересів дитини, виконання рішення і встановлення гармонійних відносин між донькою і батьком, не зважаючи на розірвання шлюбу і наявність рішень про стягнення аліментів.
У судовому засіданні представник позивачки – адвокат Ютовець О.О., який діє на підставі ордера серія ВЕ №1195375 від 03.06.2026, підтримав заявлені вимоги, наполягаючи на їх задоволені з підстав, вказаних у позовній заяві.
У судовому засіданні представник відповідача – адвокат Болюбаш І.О., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1188746 від 18.03.2026, заперечила проти задоволення заявлених вимог, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, узявши до уваги позиції сторін, викладені в процесуальних документах справи, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку поданим письмовим доказам, суд ураховує наступне.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2025 року (справа № 487/4438/25) ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 червня 2025 року і до повноліття дитини (а.с. 12-14).
Рішення набрало законної сили 01 січня 2026 року. 
24 березня 2026 року відкрито виконавче провадження № 80579432 на підставі виконавчого листа, який позивачка отримала 14 січня 2026 року (а.с. 15, 16).
26 березня 2026 року за місцем роботи відповідача до військової частини НОМЕР_1 було спрямовано запит щодо надання інформації про його доходи (а.с. 49).
Згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат, виданого військовою частиною НОМЕР_1 , з квітня місяця 2026 року розпочато утримання по стягненню аліментів (а.с. 51).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого старшим державним виконавцем Заводського ВДВС у місті Миколаєві ОМУ МЮУ від 15.04.2026, станом на 31.03.2026 заборгованість, починаючи з 30.06.2025, складає 122 556,11 грн (а.с. 17).
Тобто, на час відкриття 24 березня 2026 виконавчого провадження № 80579432 сума заборгованості по сплаті аліментів складала 122 556,11 грн.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вказана сума заборгованості утворилася за відповідачем, оскільки аліменти нараховувалися з часу звернення позивачки із позовом 30.06.2025, при цьому рішення суду набрало законної сили 01.01.2026, виконавче провадження було відкрито 24.03.2026 та в квітні 2026 року розпочато стягнення на погашення заборгованості.
За вказаних обставин суд висновує, що відсутні ознаки наявності вини відповідача в утворенні заборгованості по сплаті аліментів у вказаному розмірі.
Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає можливим стягнути розмір неустойки (пені) в сумі 79524,97 грн.
Згідно звіту про здійснення відрахування та виплати, виданого військовою частиною НОМЕР_1 від 03.06.2026 за № 154/730/3/271, залишок заборгованості ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 80579432 станом на 15.04.2026 становила 132 176,18 грн та станом на 31.05.2026 – 107 781,11 грн (а.с. 74).
Отже, матеріали справи містять беззаперечні докази на підтвердження утворення заборгованості по сплаті аліментів не з вини відповідача та належного виконання таким зобов`язання по сплаті аліментів і погашення утвореної заборгованості щомісячно з часу відкриття виконавчого провадження № 80579432 від 24.03.2026.
Так, за результатом розгляду справи суд, ураховуючи те, що відповідачем належно доведено відсутність обов`язкової ознаки для нарахування та стягнення неустойки (пені), а саме - його вини у виникненні заборгованості, дійшов висновку, що позов не доведено, а тому такий задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. 196 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 289 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 .

Суддя: К.М. Скоринчук