ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" травня 2026 р.      Справа № 596/1640/25
Провадження № 2/596/186/2026
Гусятинський районний суд Тернопільської області 
в складі: головуючого судді   Митражик Е.М.
при секретарі судового засідання   Кузик М.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» - Колеснікова І.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача в користь ТОВ «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» заборгованість за кредитним договором №36-16187-14 від 30.04.2024 року у розмірі 61 283,77 гривень, судового збору та витрати на правову допомогу, Посилається на те, що 30.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «НОВІ КРЕДИТИ» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №13 до договору про споживчий кредит №36-16187-14, яку було підписано 30.04.2024 року шляхом введення одноразового ідентифікатора JT6551 в особистому кабінеті на веб- сайті в мережі  Інтернет https://novikredyty.com.ua,кредитні. Згідно п. 2.1. За цим Договором Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти (далі - «Кредит») у вигляді відновлювальної Кредитної лінії у розмірі Кредитного ліміту (на підставі Заявки) 10 000,00 грн. на загальний строк 328 календарних днів, що включає в себе Основний період та Другий період. Позичальник зобов`язується, повернути Кредит та сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, а також разовий платіж (за наявності) за послуги Кредитодавця, пов`язані з видачею Кредиту, відповідно до умов цього Договору, додатків до нього та Внутрішніх правил про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова Компанія «НОВІ КРЕДИТИ». Кредитні кошти були відправлені Відповідачу на картковий рахунок Позичальника, відкритий до платіжної картки НОМЕР_1 . У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, утворилась заборгованість за кредитним договором №36-16187-14 від 30.04.2024 у сумі 61 283,77 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Нові кредити» заборгованість за кредитним договором №36-16187-14 від 30.04.2024 у сумі 61 283,77 грн., яка складається із 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 42180,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 9103,77 грн.-сума інфляційного збільшення, а також сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про слухання справи в його відсутності.
Відповідач  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце слухання справи. 
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про споживчий кредит №36-16187-14 (а.с.10-16).
30 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «НОВІ КРЕДИТИ» з однієї сторони та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №13 до договору про споживчий кредит №36-16187 від 23.02.2024 року (а.с.17).
Згідно пунктом 2.1. Додаткової угоди №13 від 30.04.2024 року, кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту 10 000,00 гривень на загальний строк 328 календарних днів, що включає в себе основний період та другий період, а позичальник зобов`язується, повернути кредит та сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, а також разовий платіж (за наявності) за послуги кредитодавця, пов`язані з видачею кредиту, відповідно до умов цього Договору, додатків до нього та внутрішніх правил про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ».
Відповідно до пункту 4.2 Додаткової угоди №13 від 30.04.2024 року, кредит видається в національній грошовій одиниці України – гривні, в безготівковій формі шляхом переказу Позичальнику за номером особистого електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , наданої позичальником під час оформлення заявки.
За змістом пункту 4.6.1 Додаткової угоди №13 від 30.04.2024 року, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, починаючи з першого дня надання суми кредиту/траншу Позичальнику (здійснення першого та наступних траншів) та до закінчення строку кредитування в межах дії основного періоду та другого періоду. Нарахування процентів розраховуються від суми кредиту/траншу, яка залишається у користуванні позичальника.
Відповідно до пункту 4.6.2. Додаткової угоди №13 від 30.04.2024 року, основний період починає свій перебіг з дати надання/видачі траншу «30» квітня 2024р. та діє до «30» травня 2024 р. (включно), строком на 30 календарних днів. Під час користування кредитом в основний період позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,33 (дві цілих 33 сотих) % в день. Основний період розраховується щодо кожного траншу окремо, та не збільшує загальний термін дії Договору, визначений у п 2.11.
Другий період починає свій перебіг (у разі наявності заборгованості за основним періодом та спливом 15 днів грейс-періоду) з «31» травня 2024 р. та діє до останнього дня (включно) терміну дії згідно п. 2.11. Договору. Під час користування траншем в другий період позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,28 (дві цілих 28 сотих) % від суми кредиту за кожен день користування траншем. (пункт 4.6.3 Додаткової угоди №13 від 30.04.2024 року).
Таким чином, Додаткову угоду №13 до договору про споживчий кредит №36-16187 від 23.02.2024 року, було підписано 30.04.2024 року шляхом введення одноразового ідентифікатора JT6551 в особистому кабінеті на веб- сайті в мережі Інтернет https://novikredyty.com.ua,кредитні.
Кредитні кошти були відправлені відповідачу на картковий рахунок позичальника, відкритий до платіжної картки,  НОМЕР_1 , що підтверджується випискою за період з 30.04.2024 року по 01.05.2024 року відносно ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_2 , наданою АТ «ТАСКОМБАНК».
У зв`язку з неналежним виконанням умов Додаткової угоди №13 до договору про споживчий кредит №36-16187 від 23.02.2024 року, станом на 15.07.2025 року заборгованість відповідача становить 52 180,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 42 180,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №36-16187 від 30.04.2024 (а.с.20-21).
З огляду на невиконання умов Договору №36-16187 від 30.04.2024, ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» 27.05.2025 надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про необхідність сплатити борг за Договором №36-16187, який станом на 27.05.2025 становить 52 180,00 грн (а.с.22).
Частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом частин першої та третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку проте, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 639ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Наведене, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитного договору з використанням електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове рішення про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
За таких підстав суд дійшов висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» та ОСОБА_1 30.04.2024 року укладено електронний кредитний договір №36-16187-14.
З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.
Так, стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
При цьому відповідно до частини першої статті 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частинами першою, п`ятою статті 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору №36-16187 відповідачу наданий кредит у сумі 10 000,00 грн. При цьому внаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка складає 52 180,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту – 10 000,00 грн; заборгованість за процентами 42 180,00 грн.
Виконання позивачем зобов`язань за Договором №36-16187 підтверджується випискою за період з 30.04.2024 року по 01.05.2024 року, наданою АТ «ТАСКОМБАНК» на виконання ухвали судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11.12.2025 року. 
Разом з тим з розрахунку заборгованості за Договором №36-16187 вбачається, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 15.07.2025 складає 52 180,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн; заборгованість за процентами 42 180,00 грн.
Відповідач не з`явився у судове засідання та доказів на спростування доводів позивача не надав, суд вважає доведеним факт невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №36-16187-14 від 30.04.2024 року.
Відтак наявні обґрунтовані підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» заборгованості за кредитним договором №36-16187 від 30.04.2024 року у розмірі 52 180,00 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача суми інфляційного збільшення за період з 30.04.2024 року по 13.10.2025 року у розмірі 9 103,77 грн, оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання з 30.04.2024 року, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною другою статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення за період з 30.04.2024 року по 13.10.2025 року у розмірі 9 103,77 грн. задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ» заборгованість за Договором №36-16187-14 від 30.04.2024 року у розмірі 52 180,00 грн.
Натомість належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів погашення заборгованості у строки, визначені умовами кредитного договору, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 2062,54 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 514,48 грн.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 287, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» (адреса: 02002, м. Київ, вулиця Митрополита Андрія Шептицького, 4-а, код ЄДРПОУ 42152351), в інтересах якого діє представник Колеснікова Ірина Олександрівна (на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВІ №1339360 від 06.10.2025 року) до  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» (адреса: 02002, м. Київ, вулиця Митрополита Андрія Шептицького, 4-а, код ЄДРПОУ 42152351) заборгованість за кредитним договором №36-16187-14 від 30.04.2024 року в розмірі 52 180 (п`ятдесят дві тисячі сто вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НОВІ КРЕДИТИ» судовий збір в сумі 2062 (дві тисячі шістдесят дві) гривні 54 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 514 (вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 48 копійок.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне заочне рішення складено 01 червня 2026 року.

Суддя  Елла МИТРАЖИК