справа № 691/1404/24
провадження № 2/691/90/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	Городищенський районний суд  Черкаської області	

В складі:
головуючого судді Савенко О.М.
за участю секретаря судового засідання Шмунь Н.В.

сторони у справі: 
представник позивача, адвокат Білінкіна Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мліївської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом,- 
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до Мліївської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом.
Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 91 рік померла спадкодавець ОСОБА_2 , про що свідчить повторно видане свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , видане Городищенським відділом ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за №298. Покійна ОСОБА_2 приходилась йому далекою родичкою. Вона була рідною сестрою його бабусі по лінії його матері. Коли вона померла, йому було 20 років. Він був студентом «Городищенського фахового коледжу Уманського національного університету садівництва». Її похованням займався його батько ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його матір, ОСОБА_3 , померла задовго до батька у 2005 році. Спадкодавець ОСОБА_2 була одинока на день своєї смерті, до дня смерті була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 . Ніхто крім неї в її будинку АДРЕСА_1 не був зареєстрований та не проживав. З часом стало відомо, що 12 січня 2016 року за життя, спадкодавець ОСОБА_2 склала заповіт на його ім`я, і заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і все те, що ще буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті, ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений секретарем Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області Мороз Т.М. та відповідно зареєстрований в реєстрі під №2, що підтверджується копією заповіту. Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.60 га кадастровий номер №1 7120385000:02:001:0775, №2 7120385000:02:001:0065, які розташовані в межах Мліївської сільської ради, Городищенського району Черкаської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №45106, виданого 26.05.2004 року Городищенською районною державною адміністрацією; будинок АДРЕСА_1 , в якому спадкодавець проживала і володіла ним, але без документів на право власності. Про те, що ОСОБА_2 склала заповіт, він не знав, але в кінці 2021 року, його батько ОСОБА_1 , повідомив йому про те, що після смерті ОСОБА_2 існує заповіт на його ім`я, бо бабуся хотіла, щоб її майно дісталось йому, оскільки інших близьких рідних у неї не було. Після смерті батька він звертався до нотаріуса за консультацією, яка йому усно пояснила, що вже пропущено шести місячний термін, і йому потрібно буде звертатися до суду з питанням надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. Нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропущеного строку для прийняття спадщини. З врахуванням вищезазначеного прийняв рішення, за роз`ясненням нотаріуса, звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав та інтересів (а.с.1-4).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2024 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву та пред`явлення зустрічного позову (а.с.44).
В підготовчому засіданні 04 лютого 2025 року постановлено ухвалу суду про витребування доказів та закриття підготовчого провадження і призначення цивільної справи до судового розгляду (а.с.57-58). 
У судовому засіданні представник позивача, адвокат Білінкіна Т.В., просила задоволити позовні вимоги та встановити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом. Позивач ОСОБА_1 належно інформований про виклик до суду, не прибув.
Представник відповідача Мліївської селищної ради Черкаської області, повідомлений належним чином, подав заяву від 10 березня 2026 року за вхідним №1368/26 про слухання без участі представника відповідача, зазначивши, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, за змістом відзиву від 03 лютого 2025 року та письмової заяви до суду від 11 грудня 2025 року просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, як необґрунтованих, вважає, що за змістом інформації якою володіє територіальна громада зміст заповіту стосується батька позивача, який разом із позивачем, своїм сином, мають однакові прізвище, ім.»я, по батькові.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши думку представника позивача, вивчивши клопотання представника відповідача про слухання без його участі, належне повідомлення сторін про виклик до суду, допитавши свідка ОСОБА_4 , яка посвідчила в суді про письмове виготовлення заповіту вчиненого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 січня 2016 року, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача, слід відмовити, з наступних підстав.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказана стаття визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України, спадкування перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що відкривається внаслідок смерті особи, і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною 1 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, ч.1 ст.1269 ЦК України.
Згідно положень ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
У відповідності до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, неперобними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у цивільній справі № 565/1145/17 від 26.06.2019 року зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. 
Судом встановлено та підтверджується доказами у справі наступне. 
Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Зінків, Полтавської області, українець, громадянство України за паспортом НОМЕР_2 виданий Городищенським РС УДМС України в Черкаській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с.6). Згідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_4 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №29 зазначені батька: ОСОБА_1 – батько, ОСОБА_3 – мати (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 виданого Городищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом №298, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9). Згідно до довідки №1765 від 15 листопада 2024 року зазначено, що ОСОБА_2 до дня смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , одиноко, інші зареєстровані чи проживаючі особи за даною адресою відсутні (а.с.10). За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла громадянину ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 79236810 від 21 листопада 2024 року (а.с.8-11). Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.60 га кадастровий номер №1 7120385000:02:001:0775, №2 7120385000:02:001:0065, яка розташована в межах Мліївської сільської ради, Городищенського району Черкаської області, згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №45106, виданого 26.05.2004 року Городищенською районною державною адміністрацією; будинок по АДРЕСА_1 (а.с.12). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0002986682024 земельна ділянка за кадастровим номером № 7120385000:02:001:0065 цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Мліїв, Черкаського району, Черкаської області, грошова оцінка становить 31274,78 грн. (а.с.13). Згідно до Відомості про право власності/право постійного користування згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.60 га кадастровий номер №7120385000:02:001:0065 документ, що посвідчує право відсутній (а.с.14-18). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 листопада 2024 року державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Гудзю О.О. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 з підстав пропуску строку для прийняття спадщини (а.с.19). Квитанція №5804-4956-320-4057 від 03 грудня 2024 року підтверджує сплату судового збору на користь Держави в сумі 1211,20 грн. у зв`язку із рішенням звернутися до суду (а.с.5). Із копії витребуваної судом спадкової справи №269/2024 після смерті ОСОБА_2 встановлено наявність і реєстрацію заяви представника позивача ОСОБА_5 у нотаріуса 21 листопада 2024 року для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка відповідно до змісту довідки виданої Центр надання адміністративних послуг Мліївської сільської ради від 15 листопада 2024 року згідно з Реєстром територіальної громади та даними по господарського обліку виконавчого комітету Мліівсської сільської ради до дня смерті проживала та була зареєстрована одиноко, інші зареєстровані чи проживаючі особи, в тому числі малолітні чи неповнолітні діти відсутні (а.с.61-77). 
Відповідно до Постанови Верховної Ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», Городищенський район Черкаської області був ліквідований і включений до складу нових Черкаського району та Звенигородського району.
Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини із порядку та строків прийняття спадщини.
Законодавство не встановлює перелік поважних причин для прийняття спадщини після померлої особи, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим.
За приписами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За загальними приписами про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України.
Відповідно до ч.ч.1, 1 ст.1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.
Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 повинен був повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог, які протягом 3,5 років унеможливлювали його звернення до нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 
Доводи позивача ОСОБА_1 в одному із судових засідань, за його участю, про необізнаність із складанням заповіту на його користь ОСОБА_2 , не є істотними чи непереборними труднощами для звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, зокрема такими, щоб були пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами і унеможливлювали подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті двоюрідної баби ОСОБА_2 ..
Поважними причинами пропуску строку можуть визнаватися, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Із вивчених та досліджених судом доказів, а також пояснень позивача в судовому засіданні, змісту позовної заяви, беззаперечно встановлено, що про існування заповіту після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 дізнався перед смертю свого рідного батька в кінці 2021 року з його слів, а помер батько ІНФОРМАЦІЯ_4 . До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся через представника ОСОБА_5 лише зі збігом часу 21 листопада 2024 року. За таких обставин, посилання позивача щодо пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини з обґрунтуванням про його необізнаність, як спадкоємця щодо наявності заповіту, суд погодитися не може, остільки з кінця 2021 року позивач уже знав про наявність заповіту щодо нього, але тривалий час, більше як шість місяців, не реалізовував своїх прав на спадкуванн, і не зміг пояснити чому таких дій тривалий час не зробив. Письмових доказів до суду в обґрунтування причин пропуску строку звернення до нотаріуса і до суду, слід обґрунтовано стверджувати, що не зібрано.
Правові відносини, які виникли у позивача з державним нотаріусом в питанні прийняття спадщини, дають підстави суду зробити висновок, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини після спадкодавця не було, і він не скористався правом на прийняття спадщини через невжиття відповідних дій протягом тривалого часу, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку без доведення таких обставин належними доказами.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
В ході судового розгляду, зусилля позивача та представника позивача, представника відповідача, були зосередженні на доведенні перед судом обставин пов`язаних із тим, що саме позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а не його батько ОСОБА_1 , остільки при складанні і посвідченні заповіту секретарем Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області Т.М.Мороз не було вказано даних про особу на користь якої складено заповіт із зазначенням її анкетних даних з можливістю подальшої ідентифікації. За збігом обставин, позивач ОСОБА_1 , і померлий ОСОБА_1 , є сином і батьком.
З врахуванням наведеного та наданих позивачем і досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом не встановлено поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 в діях позивача ОСОБА_1 , остільки оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття, а саме періоду протягом якого мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Порушення прав позивача на доступ до правосуддя не вбачається, остільки відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 листопада 2024 року, державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Бідною М.О. зазначено причини для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і необхідність вирішення питання прийняття спадщини в судовому порядку.
За змістом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Положенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються. Крім того, необхідно в даному випадку також зазначити, що рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки судом було створено всі умови сторонам у справі для використання закріплених за ними прав і обов`язків у судовому процесі.
Керуючись ст. ст.1216, 1218, 1220,1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-
ухвалив :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Мліївської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом - відмовити.
Копію рішення суду направити  учасникам справи, для відому.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd. ck. court. gov. ua.
Відомості про сторін:
Позивач: особа 1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Представник позивача: особа 2 – адвокат Білінкіна Тетяна Вікторівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КР №000093 від 28 квітня 2017 року, юридична адреса АДРЕСА_3 .
Відповідач: особа 3 – Мліївська сільська рада Черкаського району Черкаської області, юридична адреса вул. Данила Кушніра, №67, м. Городище, Черкаського районну, Черкаської області, ЄДРПОУ 04408465.

Суддя 	О. М. Савенко