КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року м. Київ справа №640/13881/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення №92дп-22 від 29.06.2022,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (код ЄДРПОУ 41356563) №92дп-22 від 29.06.2022 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Талдикіна О.О.».
В обґрунтування вимог позову позивач зазначив, що що рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 29.06.2022 №92дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_1 » є протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. На переконання позивача, оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідач не забезпечив належної повноти, об`єктивності та всебічності перевірки обставин, які мали значення для вирішення питання про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку. Позивач вказує, що дисциплінарний орган фактично обмежився відтворенням обставин кримінального провадження №42021000000001155 за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України та послався на сам факт повідомлення йому про підозру, не здійснивши самостійного дослідження обставин дисциплінарного проступку. Позивач наголошує, що повідомлення про підозру не є доказом винуватості особи та не може саме по собі свідчити про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. На думку позивача, використання дисциплінарним органом матеріалів кримінального провадження як основи для висновку про вчинення ним дій, що порочать звання прокурора, фактично призвело до підміни дисциплінарного провадження кримінальним та порушення принципу презумпції невинуватості. Також позивач зазначає, що дисциплінарний орган не провів самостійного незалежного розслідування: не відібрав пояснення у осіб, які могли підтвердити або спростувати викладені у дисциплінарній скарзі обставини, не дослідив усі необхідні документи та не перевірив належним чином доводи самого позивача. Позивач вважає, що матеріали службового розслідування також переважно ґрунтувалися на тих самих матеріалах кримінального провадження, а тому не можуть вважатися самостійною та достатньою доказовою базою. Окремо позивач посилається на порушення його права на участь у розгляді дисциплінарного провадження. Він зазначає, що був зацікавлений у наданні особистих пояснень, однак 15.06.2022 не зміг взяти участь у засіданні через тимчасову непрацездатність, що підтверджувалось медичним висновком від 13.06.2022 №х366-37к7-2м5с-р494. Надалі, на 29.06.2022, за твердженням позивача, він також не мав можливості прибути на засідання Комісії, оскільки був викликаний до Київського апеляційного суду у кримінальному провадженні №42021000000001155, про що повідомляв дисциплінарний орган та просив відкласти розгляд. Позивач вважає, що розгляд дисциплінарного провадження 29.06.2022 за його відсутності, без надання йому можливості особисто висловити позицію, надати пояснення та заперечення щодо суті дисциплінарної скарги, порушив принципи рівності сторін, змагальності та права бути почутим. Крім того, позивач посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо обов`язку органу, який вирішує спір, належним чином мотивувати своє рішення, а також на практику Верховного Суду, згідно з якою сам факт повідомлення особі про підозру не є достатнім для висновку про доведеність її протиправної поведінки. Позивач стверджує, що відповідач не встановив самостійно складу дисциплінарного проступку, не довів наявності вини та причинного зв`язку між його поведінкою і негативними наслідками для авторитету прокуратури. Позивач вважає, що наявні усі підстави для задоволення вимог позову.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року (суддя Погрібніченко І.М.) відкрито провадження в адміністративній справі №640/13881/22 та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду позовну заяву передано на розгляд судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 адміністративну справу №640/13881/22 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., ухвалено здійснювати розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти вимог позову та зазначає, що оскаржуване рішення прийнято у межах повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», за результатами дисциплінарного провадження №07/3/2-275дс-106дп-22. Відповідач вказує, що Комісія не вирішувала питання кримінальної винуватості позивача, а оцінювала його поведінку виключно на предмет наявності дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру». Відповідач зазначає, що рішення ґрунтується не лише на повідомленні про підозру, а на сукупності матеріалів дисциплінарного провадження, зокрема, дисциплінарних скаргах, матеріалах кримінального провадження, доступ до яких було надано у порядку статті 222 КПК України, результатах негласних слідчих (розшукових) дій, висновку судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, матеріалах службового розслідування та інших доказах. За позицією відповідача, встановлені обставини свідчать про використання прокурором свого службового статусу та пов`язаних із ним можливостей, що є несумісним із вимогами професійної етики прокурора та підриває авторитет органів прокуратури.
Також відповідачем подано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відносно якої суд зазначає таке.
Так, до суду від відповідача надійшла заява, в якій останній заперечив проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та просив здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, посилаючись на значення справи для сторін, характер спірних правовідносин та обсяг доказів. 
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників справи не свідчать про неможливість повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи у порядку спрощеного позовного провадження. Матеріали справи складаються переважно з письмових доказів, зміст яких може бути досліджений судом без проведення підготовчого засідання та без виклику сторін. Саме лише значення спору для сторін не є безумовною підставою для переходу до загального позовного провадження, якщо суд не встановив необхідності вчинення процесуальних дій, притаманних загальному провадженню.
Також в матеріалах справи міститься заява про зміну найменування відповідача, суд зазначає таке, з проводу якої суд зазначає наступне.
Так, 15.03.2023 набрали чинності зміни до статті 73 Закону України «Про прокуратуру», якими законодавець визначив, що органом, який здійснює дисциплінарне провадження, є Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів. У зв`язку із законодавчим уточненням назви відповідного органу 16.03.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідні зміни щодо найменування юридичної особи. При цьому код ЄДРПОУ залишився незмінним — 41356563. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку не йдеться про правонаступництво чи заміну сторони у матеріальному правовідношенні, а має місце зміна найменування тієї самої юридичної особи. Тому заява підлягає задоволенню шляхом зазначення актуального найменування відповідача — Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів. 
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області.
13.05.2022 до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, надійшла дисциплінарна скарга керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_2 про вчинення прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. 
Того ж дня за допомогою автоматизованої системи дисциплінарну скаргу розподілено члену Комісії ОСОБА_3 , яким 19.05.2022 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження №07/3/2-275дс-106дп-22. 
Крім того, 23.05.2022 до Комісії надійшла дисциплінарна скарга керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Яковлева А.С. про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. 
Цього ж дня вказану скаргу розподілено члену Комісії ОСОБА_3 , яким 26.05.2022 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження №07/3/2-286дс-111дп-22.
Рішенням Комісії від 01.06.2022 №64дп-22 дисциплінарні провадження №07/3/2-275дс-106дп-22 та №07/3/2-286дс-111дп-22 об`єднано в одне провадження, якому присвоєно №07/3/2-275дс-106дп-22. 
Постановою процесуального керівника у кримінальному провадженні №42021000000001155, у порядку статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, надано згоду на доступ до матеріалів зазначеного кримінального провадження. 
03.06.2022 членом Комісії за результатами перевірки складено висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора, який разом із матеріалами дисциплінарного провадження передано на розгляд Комісії.
29.06.2022 Комісією прийнято рішення №92дп-22, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», а саме за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики. 
До позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Підставою для висновків Комісії стали обставини, пов`язані із здійсненням позивачем процесуального керівництва у кримінальному провадженні №1202104160000019 щодо ОСОБА_4 за частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України. Як зазначено у матеріалах справи, постановою першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 28.02.2021 визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №1202104160000019, старшим якої призначено ОСОБА_1 .
Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 28.02.2021 проведено огляд автомобіля Mitsubishi Lancer, під час якого виявлено та вилучено 5 сліп-пакетів з наркотичною речовиною «амфетамін». Того ж дня ОСОБА_4 затримано у порядку статті 208 КПК України, 28.02.2021 повідомлено про підозру за частиною першою статті 307 КК України, а 01.03.2021 — про зміну раніше повідомленої підозри. Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2021 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 102150,00 грн.
23.04.2021 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за частиною другою статті 307 КК України. 
Того ж дня ОСОБА_1 обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 скеровано до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська для розгляду по суті.
Разом з тим, 24.05.2021 до Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області звернувся адвокат Гуртій К.С., який представляв інтереси підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №1202104160000019, із заявою про те, що прокурор Талдикін О.О. вимагає неправомірну вигоду за сприяння у зміні запобіжного заходу його підзахисному з тримання під вартою на домашній арешт.
За вказаним фактом Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001155 за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.
З матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що за згодою процесуального керівника у порядку статті 222 КПК України Комісії було надано копії окремих документів із кримінального провадження №42021000000001155. Під час їх вивчення встановлено, що відповідно до показань свідка адвоката ОСОБА_6 , 28.04.2021 приблизно о 13 год. 00 хв. у приміщенні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська до нього підійшов прокурор Талдикін О.О. та в завуальованій формі повідомив, що у разі надання неправомірної вигоди готовий спілкуватися з приводу зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Також у матеріалах зазначено, що 14.05.2021 адвокат ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_1 поблизу приміщення Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, де останній повідомив, що йому необхідно подумати про розмір неправомірної вигоди та подальші дії щодо непродовження строків тримання ОСОБА_4 під вартою.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001155 проведено негласні слідчі (розшукові) дії, а також судову лінгвістичну семантико-текстуальну експертизу мовлення. Згідно з висновком експерта, у мовленні ОСОБА_1 містяться спонукальні вирази у формі прямого прохання надати грошову вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення службовою особою певних дій з використанням наданої їй влади чи службового становища. У висновку також зазначено, що у тексті відсутні ознаки підтекстового або двоякого тлумачення слів та висловлювань.
23.02.2022 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №42021000000001155 за частиною третьою статті 368 КК України.
За результатами дослідження матеріалів дисциплінарного провадження Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 , маючи статус прокурора, використовуючи своє службове становище та пов`язані з ним можливості, вступив у позаслужбові контакти, які за своїм змістом несумісні з вимогами до поведінки прокурора, створюють обґрунтований сумнів у його доброчесності, об`єктивності та незалежності, а також підривають авторитет органів прокуратури.
Вважаючи рішення Комісії від 29.06.2022 №92дп-22 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дисциплінарної відповідальності прокурорів на момент виникнення спірних правовідносин був врегульований Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах верховенства права та визнання людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю; законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; незалежності прокурорів.
Згідно з частиною другою статті 16 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює свої повноваження незалежно від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
За змістом пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності, зокрема, за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.
Статтею 44 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що дисциплінарне провадження щодо прокурора здійснюється відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження.
Відповідно до частин першої, другої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження — це процедура розгляду відповідним органом дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до відповідного органу з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Згідно з частиною четвертою статті 46 Закону України «Про прокуратуру» після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу за результатами перевірки.
Частиною десятою статті 46 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що член відповідного органу за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.
Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону України «Про прокуратуру» розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні відповідного органу заслуховуються пояснення члена органу, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і, в разі необхідності, інших осіб.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що рішення у дисциплінарному провадженні приймається більшістю голосів від загального складу відповідного органу. Частина третя цієї статті передбачає, що при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.
За статтею 49 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора можуть бути накладені дисциплінарні стягнення, визначені законом, у тому числі звільнення з посади в органах прокуратури.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду.
Суд також враховує, що дисциплінарне провадження щодо прокурора та кримінальне провадження є різними за своєю правовою природою, метою, предметом доказування та наслідками. У кримінальному провадженні вирішується питання про наявність чи відсутність у діях особи складу кримінального правопорушення та її кримінальну винуватість. Натомість у дисциплінарному провадженні оцінюється поведінка прокурора з точки зору відповідності його дій вимогам закону, службової дисципліни, професійної етики, стандартам доброчесності, незалежності, неупередженості та авторитету органів прокуратури.
Тому відсутність обвинувального вироку суду у кримінальному провадженні сама по собі не виключає можливості притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, якщо дисциплінарний орган на підставі належних та допустимих матеріалів встановив фактичні обставини, які свідчать про наявність у поведінці прокурора ознак дисциплінарного проступку.
Статтями 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів передбачено, що прокурор повинен неухильно додержуватися вимог закону, правил професійної етики, не допускати поведінки, яка може скомпрометувати його як представника прокуратури, поставити під сумнів його об`єктивність, неупередженість, незалежність, чесність та непідкупність. Прокурор має уникати особистих зв`язків, фінансових чи інших взаємовідносин, які можуть вплинути на неупередженість виконання ним професійних обов`язків або створити враження такого впливу.
Статтями 22, 23 Закону України «Про запобігання корупції» заборонено особам, уповноваженим на виконання функцій держави, використовувати свої службові повноваження або пов`язане з ними становище з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а також безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити чи одержувати подарунки у зв`язку із здійсненням ними діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави.
Суд враховує, що підвищені стандарти поведінки прокурора обумовлені особливим статусом прокуратури у системі органів державної влади. Прокурор не лише здійснює процесуальні повноваження від імені держави, а й повинен підтримувати довіру суспільства до органів прокуратури. Тому поведінка прокурора оцінюється не лише з погляду формальної наявності чи відсутності обвинувального вироку, а й з огляду на те, чи здатна така поведінка об`єктивно викликати сумнів у доброчесності, незалежності та неупередженості прокурора.
Оцінюючи доводи позивача про те, що Комісія обмежилась лише фактом повідомлення про підозру, суд вважає їх необґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для висновків Комісії були не лише відомості про повідомлення позивачу про підозру від 23.02.2022 у кримінальному провадженні №42021000000001155, а сукупність матеріалів, досліджених у межах дисциплінарного провадження: дисциплінарні скарги, матеріали кримінального провадження, доступ до яких було надано у порядку статті 222 КПК України, протоколи допиту свідка, результати негласних слідчих (розшукових) дій, стенограми, висновок судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, матеріали службового розслідування, а також інші документи, які були покладені в основу висновку про наявність дисциплінарного проступку.
Той факт, що частина доказової інформації була отримана з матеріалів кримінального провадження, сам по собі не свідчить про протиправність рішення Комісії. 
Закон України «Про прокуратуру» не містить заборони для дисциплінарного органу використовувати у дисциплінарному провадженні матеріали кримінального провадження, якщо доступ до них надано у встановленому законом порядку та якщо такі матеріали оцінюються не з точки зору доведеності кримінальної винуватості особи, а з точки зору наявності або відсутності дисциплінарного проступку.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 18.02.2019 у справі №9901/721/18, «У разі установлення обставин, що свідчать про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів має повноваження прийняти рішення у дисциплінарному провадженні про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності. Так, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів має повноваження притягувати прокурора до дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та/або за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики і накладати на нього дисциплінарні стягнення, зокрема, у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Розглядаючи дисциплінарну скаргу, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку - вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та/або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів має надавати оцінку фактам, які можуть свідчити про наявність або відсутність в діях прокурора складу зазначеного дисциплінарного проступку, використовуючи відомості, отримані з будь-яких джерел у порядку, встановленому законодавством. При цьому Комісія не може вирішувати питання вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень та не може вдаватися до оцінки доказів, отриманих під час кримінального провадження, оскільки згідно з конституційним принципом презумпції невинуватості особа вважається невинною в скоєнні злочину, поки її вина не буде доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України)».
Судом встановлено, що Комісія, діючи у межах компетенції, не надавала оцінку обґрунтованості підозри чи достатності доказів для визнання позивача винним у кримінальному правопорушенні, а перевіряла викладені у дисциплінарній скарзі доводи на предмет дотримання позивачем вимог, що ставляться до посадових осіб органів прокуратури. 
Отже, посилання позивача на презумпцію невинуватості не спростовує правомірності оскаржуваного рішення, оскільки Комісія не констатувала кримінальну винуватість позивача, не визнавала його винним у вчиненні злочину та не застосовувала до нього кримінально-правові наслідки. Натомість Комісія надала оцінку його поведінці як прокурора на предмет відповідності вимогам професійної етики та стандартам доброчесності.
Доводи позивача про те, що рішення Комісії є необґрунтованим та фактично дублює фабулу кримінального провадження, суд також відхиляє.
Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні Комісії наведено конкретні обставини, які, на думку дисциплінарного органу, свідчили про використання позивачем свого службового статусу та пов`язаних із ним можливостей у відносинах з адвокатом особи, щодо якої позивач здійснював процесуальне керівництво. Описано часову послідовність подій, зв`язок цих подій із кримінальним провадженням №1202104160000019, зміст контактів позивача з адвокатом, результати НСРД та висновок лінгвістичної експертизи.
Тобто рішення Комісії містило не абстрактне посилання на факт існування кримінального провадження, а виклад фактичних обставин, які дисциплінарний орган оцінив як несумісні з вимогами до поведінки прокурора.
Аргумент позивача про те, що дисциплінарний орган мав дочекатися результатів кримінального провадження, не ґрунтується на вимогах закону. 
Закон України «Про прокуратуру» не ставить можливість притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у залежність від набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Інший підхід фактично унеможливлював би оперативне реагування дисциплінарного органу на поведінку прокурора, яка вже на момент її встановлення може підривати авторитет прокуратури та викликати обґрунтований сумнів у доброчесності прокурора.
Щодо доводів позивача про непроведення Комісією самостійного незалежного розслідування, суд зазначає, що дисциплінарне провадження не є тотожним досудовому розслідуванню. Закон України «Про прокуратуру» покладає на члена Комісії обов`язок провести перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі, та за результатами такої перевірки підготувати висновок про наявність або відсутність дисциплінарного проступку. Водночас закон не вимагає обов`язкового повторного проведення всіх слідчих чи процесуальних дій, які вже були проведені у межах кримінального провадження.
Використання Комісією наданих у встановленому порядку матеріалів кримінального провадження не свідчить про формальність перевірки, якщо ці матеріали містили фактичні дані, які могли бути оцінені з позиції дисциплінарної відповідальності прокурора. Позивачем не доведено, що Комісія використала матеріали, доступ до яких не був наданий у законному порядку, або що такі матеріали не могли бути предметом оцінки у дисциплінарному провадженні.
Доводи позивача про порушення права на участь у засіданні Комісії суд також оцінює критично.
З матеріалів справи вбачається, що позивач був обізнаний про дисциплінарне провадження, про дату та час засідання, подавав відповідні заяви та мав можливість повідомити Комісію про свою позицію. Сам по собі факт неявки позивача на засідання Комісії не є безумовною підставою для скасування рішення дисциплінарного органу, якщо особа була належним чином повідомлена про розгляд, мала можливість реалізувати свої права та не довела, що її відсутність об`єктивно унеможливила прийняття законного й обґрунтованого рішення.
Посилання позивача на те, що 29.06.2022 він був викликаний до Київського апеляційного суду у межах кримінального провадження, не спростовує правомірності рішення Комісії, оскільки позивач не довів, що дисциплінарний орган був зобов`язаний безумовно відкласти розгляд за кожного випадку повідомлення про неможливість явки. При цьому право бути заслуханим не означає обов`язку дисциплінарного органу необмежену кількість разів відкладати розгляд дисциплінарного провадження, особливо за наявності письмових матеріалів, достатніх для оцінки обставин.
Суд також враховує, що позивач у позові фактично не спростовує по суті всі обставини, покладені Комісією в основу рішення, а переважно зосереджується на процесуальних доводах щодо джерела доказів, відсутності вироку та непроведення, на його думку, самостійної перевірки. Однак такі доводи не нівелюють встановлених дисциплінарним органом фактичних даних щодо поведінки позивача.
Щодо доводів про порушення принципів рівності та неупередженості, суд зазначає, що позивач не навів конкретних обставин, які б свідчили про упередженість членів Комісії, наявність у них особистого інтересу у результаті розгляду дисциплінарного провадження або інші обставини, які могли б поставити під сумнів об`єктивність складу органу. 
Незгода позивача з оцінкою доказів та результатом дисциплінарного провадження сама по собі не свідчить про упередженість відповідача.
Посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини щодо обов`язку мотивувати рішення суд також не вважає таким, що спростовує правомірність рішення Комісії. Оскаржуване рішення містить виклад обставин, нормативне обґрунтування, посилання на матеріали дисциплінарного провадження та мотиви, з яких Комісія дійшла висновку про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку. Вимога щодо мотивованості рішення не означає обов`язку дисциплінарного органу погоджуватися з позицією прокурора або надавати перевагу його поясненням за наявності інших доказів.
Суд враховує, що до дій, які порочать звання прокурора, можуть належати не лише дії, за які особу вже засуджено обвинувальним вироком, а й поведінка, яка за своїм характером об`єктивно здатна викликати сумнів у чесності, непідкупності, незалежності та неупередженості прокурора. У даному випадку встановлені Комісією обставини стосувалися контактів прокурора з адвокатом підозрюваного у кримінальному провадженні, в якому сам позивач виконував функції процесуального керівника, та можливого обговорення неправомірної вигоди у зв`язку зі зміною запобіжного заходу. Такі обставини безпосередньо пов`язані зі службовим статусом прокурора та об`єктивно могли підірвати довіру до органів прокуратури.
Водночас суд наголошує, що оцінка цих обставин у межах даної адміністративної справи здійснюється виключно з точки зору правомірності дисциплінарного рішення, а не з точки зору доведеності чи недоведеності кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.
Щодо пропорційності застосованого дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, суд зазначає, що Комісія врахувала характер проступку, його зв`язок із виконанням позивачем функцій прокурора, суспільну небезпечність такої поведінки для авторитету прокуратури, а також те, що йшлося про дії, які можуть викликати сумнів у чесності та непідкупності прокурора. 
Прокурор є носієм публічної довіри, а тому вимоги до його поведінки є підвищеними як під час виконання службових обов`язків, так і поза межами безпосереднього здійснення процесуальних функцій. Поведінка, яка створює обґрунтоване враження використання службового статусу для отримання неправомірної вигоди або впливу на процесуальні рішення, є несумісною зі статусом прокурора та може бути самостійною підставою для дисциплінарної відповідальності.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих йому законом повноважень, дотримався передбаченої законом процедури дисциплінарного провадження, дослідив матеріали, які мали значення для встановлення наявності чи відсутності дисциплінарного проступку, та навів достатні мотиви для прийняття рішення від 29.06.2022 №92дп-22.
Позивачем не доведено, що оскаржуване рішення прийняте без належних правових підстав, з порушенням процедури, яка могла вплинути на його зміст, або з неправильним застосуванням норм матеріального права. Наведені позивачем доводи зводяться переважно до незгоди з оцінкою матеріалів дисциплінарного провадження та помилкового ототожнення дисциплінарної відповідальності з кримінальною.
Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 29.06.2022 №92дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Талдикіна О.О.» є правомірним, обґрунтованим та таким, що прийняте у межах повноважень відповідача, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.
У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення №92дп-22 від 29.06.2022, - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.