СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5035/26

пр. № 2/759/7521/26
20 травня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Петренко Н.О. 
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, 
ВСТАНОВИВ :
І. Зміст позовних вимог.
У лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Басараб Н.В., звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є наймачем вказаної квартири, яка є неприватизованою, де вона зареєстрована та постійно проживає з часу отримання її батьками ордеру. Окрім позивача, у квартирі зареєстровані треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживають у ній постійно. Також у квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Проте, починаючи з 2017 року, відповідач у квартирі не проживає, оскільки виїхав за кордон. З вказаного часу відповідач житлом не цікавиться, його особистих речей у квартирі немає, оплату комунальних послуг та витрат на утримання прибудинкової території він не здійснює. Позивач самостійно вимушена сплачувати всі комунальні платежі, що через виникнення значної заборгованості є для неї фінансово обтяжливим. Крім того, реєстрація відповідача, який тривалий час не проживає в квартирі, створює штучні перешкоди для реалізації права інших членів сім`ї на приватизацію цього житла. Позивач вказує, що відповідач відсутній за місцем реєстрації понад встановлений законом шестимісячний строк без поважних причин , у зв`язку з чим просить позов задовольнити.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2026 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 04.05.2026 року закрито підготовче провадження.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник позивача надала заяву про проведення судового розгляду без її участі .
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подав. 
Представник третьої особи Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. . 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована з 04.09.1968 року та постійно проживає. Зазначена квартира є неприватизованим державним житловим фондом. 
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади та матеріалів справи, у вказаній квартирі також зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 .
Згідно з Актом про непроживання особи від 17.02.2026 року, складеним за участю мешканців будинку, підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає тривалий час, починаючи з 2017 року. 
Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
При цьому, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим, поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом достеменно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач більше ніж вісім років (з 2017 року) не проживає у спірному житловому приміщенні.
Будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин його відсутності понад встановлений законом шестимісячний строк, чи доказів чинення йому перешкод у користуванні квартирою з боку позивача суду надано не було. 
Відповідач повністю втратив інтерес до вказаного житла, не бере участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг. 
За таких обставин, оскільки відповідач понад шість місяців без поважних причин не проживає у спірній квартирі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Керуючись ст. 9, 61, 64, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя   Н.О. Петренко