ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2026 р. Справа № 910/12405/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:
від ОСББ "Венеція 10/1": не з`явився 
від ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг": Ковальчук В.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Венеція 10/1"
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 (повне рішення складено та підписано 14.04.2026)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 (повне додаткове рішення складено та підписано 16.04.2026)
у справі № 910/12405/25 Господарського суду міста Києва (суддя Ломака В.С.)
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Венеція 10/1"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "Ліко-Холдінг"
про стягнення 287 324,96 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "Ліко-Холдінг"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Венеція 10/1"
про визнання недійсними пунктів рішень загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог. Хід справи
У жовтні 2025 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинок "Венеція 10/1" (далі - ОСББ "Венеція 10/1", Об`єднання) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "Ліко-Холдінг" (далі - ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг", Товариство) грошових коштів у загальному розмірі 287 324,96 грн, з яких: 256 639,20 грн - основний борг зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів, 21 923,90 грн - пеня, 4 243,32 грн - 3 % річних, 4 518,54 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів за період із березня 2025 року по серпень 2025 року в загальній сумі 256 639,20 грн.
Крім того, зважаючи на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків зі сплати вказаних внесків, а також беручи до уваги невиконання Товариством рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 в справі № 910/1196/25, позивач додатково нарахував Товариству 21 923,90 грн пені, 4 243,32 грн 3 % річних та 4 518,54 грн інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/12405/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
24.10.2025 до Господарського суду міста Києва від Товариства надійшла зустрічна позовна заява до Об`єднання про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" в частині затвердження Порядку сплати внесків і платежів співвласників та власників машиномісць та роботу з боржниками в багатоквартирному будинку за адресою: вул. Самійла Кішки, 10/1, Київ ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024, оформленого пунктом 7 протоколу від 18.04.2024 № 2 позачергових загальних зборів ОСББ (далі також - Порядок), а також визнання недійсним пункту 11 Порядку.
Зустрічні позовні вимоги мотивовано відсутністю в Об`єднання повноважень на встановлення штрафних санкцій за несвоєчасну сплату платежів, у зв`язку із чим пункт 11 Порядку є недійсним. Крім того, Товариство зазначало, що затвердженням Порядку, який встановлює розмір пені, правління та загальні збори перевищили свої повноваження, у зв`язку із чим рішення позачергових загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024, оформлене пунктом 7 протоколу від 18.04.2024 № 2 в частині затвердження Порядку, підлягає визнанню недійсним.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Товариства, об`єднано її в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/12405/25, постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 у справі № 910/12405/25 первісний позов ОСББ "Венеція 10/1" задоволено частково та стягнуто з ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" на користь ОСББ "Венеція 10/1" 256 639,20 грн основного боргу зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів, 4 243,32 грн 3 % річних, 4 518,54 грн інфляційних втрат та 3 184,81 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.
Зустрічний позов ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" задоволено частково. Визнано недійсним пункт 11 Порядку сплати внесків і платежів співвласників та власників машиномісць та роботу з боржниками, в багатоквартирному будинку за адресою: місто Київ, вулиця Самійла Кішки, будинок 10/1, ОСББ "Венеція 10/1", затвердженого рішенням загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024. Стягнуто з ОСББ "Венеція 10/1" на користь ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що законодавчі норми чітко вказують, що відповідальність співвласника (цивільна, адміністративна або кримінальна) встановлюється виключно законом. При цьому, як Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", так і Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" чітко встановлюють лише один вид відповідальності (цивільної) - відшкодування шкоди. Проте вказані нормативно-правові акти не містять норм щодо встановлення такого виду цивільної відповідальності співвласника як сплата штрафних санкцій на користь об`єднання співвласників. Суд встановив, що сторони не укладали відповідного договору з письмовим закріпленням в ньому заходів цивільно-правової відповідальності за прострочення зобов`язань з оплати внесків у вигляді штрафу чи пені. При цьому, такого права (зокрема, нарахування та стягнення пені за несвоєчасну сплату внесків) ОСББ актами цивільного законодавства не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний Товариством пункт 11 Порядку є таким, що суперечить актам цивільного законодавства, у зв`язку із чим зустрічні позовні вимоги у цій частині задовольнив.
Разом із тим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення пред`явленої Товариством зустрічної позовної вимоги про визнання недійсним рішення від 23.03.2024 позачергових загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1", оформлених пунктом 7 протоколу від 18.04.2024 № 2 в частині затвердження Порядку, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів Об`єднання, а також докази, які підтверджують перевищення своїх повноважень загальними зборами або правлінням ОСББ "Венеція 10/1".
Задовольняючи первісні позовні вимоги частково, суд виходив із того, що матеріалами справи підтверджується факт наявної в Товариства заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів за період із березня по серпень 2025 року в розмірі 256 639,20 грн. Доказів на спростування вказаного розміру заборгованості відповідач суду не надав.
Також, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Товариства на користь Об`єднання 4 243,32 грн 3 % річних та 4 518,54 грн інфляційних втрат, нарахованих на суми заборгованості за відповідні боргові періоди, зокрема на заборгованість, підтверджену рішенням Господарського суду міста Києва від 03.05.2025 у справі № 910/1196/25.
Беручи до уваги визнання судом недійсним пункту 11 Порядку, а також, враховуючи відсутність між сторонами договору, в якому б останні узгодили умови щодо відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді пені за несвоєчасну сплату внесків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Товариства 21 923,90 грн пені, у зв`язку із чим у задоволенні первісного позову в цій частині відмовив.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
08.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Об`єднання від 08.04.2026 № 08/04/2026, в якій останнє просило суд стягнути на його користь з Товариства витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 50 000,00 грн. До цієї заяви Об`єднання долучило, зокрема, копії укладеного між ним та адвокатом Андрушком Ігорем Петровичем (далі - Андрушко І.П.) договору про надання правничої допомоги від 01.03.2024 разом із додатками від 29.09.2025 № 15 та від 07.11.2025 № 16, акти надання правничої допомоги від 28.10.2025 на суму 30 000,00 грн та від 08.04.2026 на суму 20 000,00 грн, а також платіжні інструкції від 28.10.2025 № 902 на суму 30 000,00 грн та від 08.04.2026 № 1204 на суму 20 000,00 грн.
Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі № 910/12405/25 заяву ОСББ "Венеція 10/1" від 08.04.2026 № 08/04/2026 про розподіл судових витрат у справі № 910/12405/25 задоволено частково та стягнуто з ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" на користь ОСББ "Венеція 10/1" 12 500,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги. У задоволенні решти вимог заяви ОСББ "Венеція 10/1" від 08.04.2026 № 08/04/2026 про розподіл судових витрат у справі № 910/12405/25 відмовлено.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції врахував предмет та підстави первісних та зустрічних позовних вимог, складність справи, оцінив фактичні витрати Об`єднання з урахуванням усіх аспектів цієї справи, взяв до уваги, зокрема, викладені Товариством заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката з відповідними обґрунтуваннями та клопотання про їх зменшення, а також врахував дублювання частини послуг у додатках № 15 та № 16 до договору і часткове задоволення як первісних вимог Об`єднання, так і зустрічних вимог Товариства в даній справі та дійшов висновку, що заявлений ОСББ "Венеція 10/1" до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не повністю відповідає критеріям співмірності та пропорційності, принципу розумності судових витрат. Відтак місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з Товариства на користь Об`єднання витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 у справі № 910/12405/25, ОСББ "Венеція 10/1" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення 21 923,90 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог та скасувати в частині задоволення зустрічного позову ТОВ "ТМО "Ліко Холдінг" про визнання недійсним пункту 11 Порядку сплати внесків і платежів співвласників та власників машиномісць та роботу з боржниками, в багатоквартирному будинку за адресою: місто Київ, вулиця Самійла Кішки, будинок 10/1, ОСББ "Венеція 10/1", затвердженого рішенням загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024, та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог.
Також ОСББ "Венеція 10/1" просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі № 910/12405/25 в частині відмови у задоволенні заяви ОСББ "Венеція 10/1" від 08.04.2026 № 08/04/2026 про ухвалення додаткового рішення та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог та стягнути понесені позивачем за первісним позовом судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції під час розгляду первісного позову в розмірі 30 000,00 грн та понесені відповідачем за зустрічною позовною заявою судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції під час розгляду зустрічної позовної заяви в розмірі 20 000,00 грн.
Скаржник, зокрема, вказує, що обов`язок сплати у ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" як співвласника багатоквартирного будинку внесків, платежів та пені виникає в силу закону та рішень ОСББ, зокрема судом першої інстанції не було враховано, що можливість запровадження відповідальності співвласника багатоквартирного будинку прямо передбачена ст. 7 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", а саме відповідальність за порушення статуту та рішень статутних органів; усі співвласники, відповідно до ст. 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" зобов`язані виконувати рішення загальних зборів ОСББ; судом першої інстанції безпідставно була ототожнена "відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам", яка передбачена ст. 8 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", з будь-якою іншою відповідальністю, яку може нести співвласник; в аналогічних правовідносинах, зокрема ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", передбачено стягнення пені; обставини законності нарахування пені ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" за несвоєчасну сплату внесків та платежів на підставі статуту ОСББ "Венеція 10/1" та Порядку вже були предметом судового розгляду в справі № 910/1196/25 та визнані судом такими, що є законними та обґрунтованими.
Також, на переконання скаржника, відмовляючи у визнанні недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024, яким був затверджений Порядок, суд першої інстанції не мав права визнавати недійсним пункт 11 Порядку.
За доводами скаржника, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, не взявши до уваги реальний обсяг виконаних робіт, умов договору про надання правничої допомоги, принципів свободи договору та критеріїв розумності та пропорційності, визначених законодавством; суд першої інстанції не мотивував, у чому заявлена до стягнення сума є неспівмірною; ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від 20.01.2026 не надало обґрунтованих заперечень та доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ "Венеція 10/1" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі № 910/12405/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.05.2026 о 10:00.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСББ "Венеція 10/1" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі № 910/12405/25; відкладено розгляд апеляційної скарги на 09.06.2026 об 11:15.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 оголошено перерву в розгляді апеляційної скарги ОСББ "Венеція 10/1" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі № 910/12405/25 до 16.06.2026 об 11:15.
Позиції учасників справи
Товариство подало до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що законодавець пов`язує визначення розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання виключно з їх встановленням договором або законом; правова оцінка у справі № 910/1196/25 надавалась за існування певних обставин (наявність п. 11 Порядку), тому може відрізнятись від оцінки у даній справі № 910/12405/25, де розглядався зустрічний позов ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг", і пунктом 5 резолютивної частини рішення суду визнано недійсним п. 11 Порядку; Товариством виконано обов`язок обґрунтування неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги у справі.
Об`єднання подало до Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення в даній справі. 
Явка представників учасників справи
У судове засідання 16.06.2026 з`явився представник Товариства.
Представник Об`єднання в судове засідання з`явився.
Об`єднання належним чином повідомлене судом про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представника Об`єднання не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваних судових актів в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представника Об`єднання.
У судовому засіданні представник Товариства проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна від 29.01.2025 № 410187266 Товариство є власником житлових приміщень № 595, 669 та нежитлових приміщень № 708, 712, 715, 716, 718, 719, 721, 725, 726, загальною площею 3 178,40 м2, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Маршала Конєва (нині - вулиця Самійла Кішки), будинок № 10/1.
Рішенням позачергових загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024 (протокол № 2 від 18.04.2024) затверджено нову редакцію статуту ОСББ "Венеція 10/1" за місцезнаходженням: вул. Самійла Кішки, 10/1, м. Київ (далі - Статут).
Відповідно до пункту 13 Статуту метою створення Об`єднання є забезпечення й захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення реалізації прав співвласників щодо паркінгу, а також забезпечення його належного утримання, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
На вищенаведених позачергових загальних зборах ОСББ "Венеція 10/1" також вирішено передати Об`єднанню (а останньому - прийняти) з 01.07.2024 всі функції з управління багатоквартирним будинком (у тому числі прибудинковою територією та вбудованим/вбудовано-прибудованим підземним паркінгом (гаражем), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Самійла Кішки, буд. 10/1; з 01.07.2024 управління багатоквартирним будинком Об`єднанню здійснювати самостійно, шляхом самозабезпечення. У той же час, правління Об`єднання та голову правління Об`єднання уповноважено вчинити для цього всі дії та підписати необхідні документи.
Також, на позачергових загальних зборах ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024, оформлених протоколом № 2 від 18.04.2024, з питання № 18 порядку денного зборів прийнято рішення затвердити модель договірних відносин на послугу з вивезення твердих побутових відходів та великогабаритних побутових відходів для житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, якою передбачено договір з колективним споживачем ОСББ "Венеція 10/1"; правління Об`єднання уповноважено самостійно обирати виконавця послуги з вивезення твердих побутових відходів та великогабаритних побутових відходів, а голову правління уповноважено підписати договір з виконавцем відповідної послуги.
На засіданні правління ОСББ "Венеція 10/1" від 28.06.2024, оформленому протоколом від 28.06.2024 № 3, з питання № 2 порядку денного "Щодо встановлення норм вивезення побутових відходів власниками житлової/нежитлової нерухомості", прийнято рішення: керуючись розпорядженням начальника Київської міської військової адміністрації від 31.01.2023 № 59 та згідно з рішенням позачергових загальних зборів від 18.04.2024 (рішення 7) встановити такі норми вивезення твердих побутових відходів та великогабаритних відходів: для власників житлових приміщень: ТВП - 0,1825 м3 з розрахунку на 1 мешканця квартири станом на 01.07.2024 (додаток 1 до протоколу) та 1 січня поточного, та наступного за поточним року, в якому проводиться розрахунок; для власників нежитлових приміщень: ТВП - встановити по кожному об`єкту окремо (додаток 2 до протоколу); для власників житлової нерухомості встановити норму вивезення ВГбВ - в розмірі 0,001 м3 на розрахункову одиницю.
Відповідно до додатку 1 до протоколу № 3 засідання правління ОСББ "Венеція 10/1" від 28.06.2024 Товариство повинно сплачувати за житлові приміщення 595 та 669 щомісячно 69,54 грн за вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів. Також, згідно з додатком 2 до протоколу № 3 засідання правління ОСББ "Венеція 10/1" від 28.06.2024 Товариство повинно сплачувати за нежитлові приміщення № 708, 712, 715, 716, 718, 719, 721, 725 та 726 щомісячно 4 562,86 грн за вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів. Отже, загалом за вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів із належних Товариству житлових та нежитлових приміщень на останнє покладено обов`язок щомісячно сплачувати 4 632,40 грн.
Рішенням позачергових загальних зборів Об`єднання від 23.03.2024, оформлених протоколом № 2 від 18.04.2024, з питання № 7 порядку денного зборів затверджено Порядок сплати внесків і платежів співвласників та власників машиномісць та роботу з боржниками в багатоквартирному будинку за адресою: вул. Самійла Кішки, 10/1, Київ ОСББ "Венеція 10/1" (Порядок).
За змістом пункту 1 Порядку останній регламентує порядок сплати внесків співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № 10/1 на вулиці Самійла Кішки в місті Києві (далі - будинок), а також платежів власників машиномісць на парковці будинку у розмірах, встановлених загальними зборами ОСББ "Венеція 10/1", а також визначає правила платіжної дисципліни, санкції, що застосовуються до боржників, та закріплює порядок і організацію роботи правління Об`єднання (далі - правління) із боржниками.
Згідно з пунктами 7, 8 Порядку види та розмір внесків, які підлягають сплаті співвласниками будинку, визначаються за рішенням загальних зборів. Не пізніше "5" числа місяця, наступного за розрахунковим, правління надає квитанції на сплату внесків співвласників - кожному співвласнику шляхом вкидання їх до поштової скриньки співвласника (або шляхом розміщення квитанцій біля консьєржів) або за письмовою згодою власника приміщення, надсиланням до електронного особового кабінету співвласника будинку, зареєстрованого на офіційному сайті Об`єднання.
Співвласники та власники машиномісць зобов`язані сплачувати внески згідно з квитанціями на сплату внесків та платежів, сформованими та наданими правлінням щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інші періодичність і строк оплати не визначені загальними зборами, включно шляхом безготівкового розрахунку на рахунок Об`єднання в банківській установі, зазначеній у таких квитанціях (пункт 9 Порядку).
Крім того, пунктом 11 Порядку визначено, що за несвоєчасну сплату внесків та платежів на суму прострочених платежів нараховується пеня в розмірі облікової ставки Національного банку України (абзац перший). Нарахування зазначеної в абзаці першому цього пункту пені є обов`язковим при зверненні правління до суду для стягнення прострочених платежів зі співвласника (абзац другий).
Звертаючись до суду з позовом, Об`єднання вказувало на те, що Товариство взяті на себе зобов`язання зі сплати внесків та платежів виконувало неналежним чином, у зв`язку із чим Об`єднання звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/1196/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2025, позов Об`єднання задоволено повністю та стягнуто з Товариства на користь Об`єднання 342 185,68 грн основного боргу (за внесками на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів із липня 2024 року по лютий 2025 року), 3 290,68 грн 3 % річних, 11 916,83 грн інфляційних втрат, 13 826,43 грн пені, 5 568,29 грн судового збору, а також 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Разом із тим, як вказувало Об`єднання та не заперечувало Товариство, підтверджена судовим рішенням у справі № 910/1196/25 сума заборгованості Товариства в розмірі 342 185,60 грн погашена останнім не була.
З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що Товариству щомісячно виставлялись квитанції за відповідний місяць, а саме: за серпень 2025 року (квартира № 595) на суму 17 437,98 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 16 192,41 грн; за серпень 2025 року (квартира № 669) на суму 41 730,78 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 38 750,01 грн; за серпень 2025 року (офіс № 708) на суму 65 060,38 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 60 413,21 грн; за серпень 2025 року (офіс № 712) на суму 36 291,92 грн з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 33 699,64 грн; за серпень 2025 року (офіс № 715) на суму 2 967,30 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 2 755,35 грн; за серпень 2025 року (офіс № 716) на суму 2 985,92 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 2 772,64 грн; за серпень 2025 року (офіс № 718) на суму 3 023,30 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 2 807,35 грн; за серпень 2025 року (офіс № 719) на суму 3 060,54 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 2 841,93 грн; за серпень 2025 року (офіс № 721) на суму 6 513,08 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 6 513,08 грн; за серпень 2025 року (офіс № 725) на суму 177 044,00 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 164 398,00 грн; за серпень 2025 року (офіс № 726) на суму 242 709,60 грн, з урахуванням боргу на 01.08.2025 в сумі 225 373,20 грн.
Проте, відповідні квитанції своєчасно та в повному обсязі оплачені Товариством не були.
Враховуючи наведені обставини, 06.08.2025 Об`єднання звернулося до Товариства з вимогою (письмовим попередженням) від 06.08.2025 № 143 про сплату заборгованості в загальному розмірі 953 970,80 грн.
Також, 12.09.2025 Об`єднання зверталося до Товариства з вимогою (письмовим попередженням) від 12.09.2025 № 150 про сплату заборгованості в загальному розмірі 1 014 511,40 грн, що утворилась за період з 01.07.2024 по 31.08.2025.
Проте, вказані вимоги були залишені Товариством без задоволення.
Зважаючи на наявну заборгованість Товариства, на засіданні правління ОСББ "Венеція 10/1", яке відбулось 01.10.2025 та оформлене протоколом № 10 від 01.10.2025, було погоджено звернення Об`єднання до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати внесків для забезпечення утримання та експлуатації будинку та прибудинкової території та платежів за вивезення твердих побутових відходів та великогабаритних та ремонтних побутових відходів співвласників житлових приміщень будинку з Товариства як власника житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку за адресою: м. Київ, вул. Самійла Кішки, буд. 10/1, за березень-серпень 2025 року на загальну суму 256 639,20 грн та стягнення 3 % річних, інфляційних втрат і пені, передбачених у п. 11 Порядку.
Відтак, обґрунтовуючи первісний позов, Об`єднання посилалось на наявність у Товариства заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів за період із березня по серпень 2025 року в загальній сумі 256 639,20 грн.
Крім того, зважаючи на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків зі сплати вказаних внесків, а також беручи до уваги невиконання Товариством рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/1196/25, позивач додатково нарахував Товариству 21 923,90 грн пені, 4 243,32 грн 3 % річних та 4 518,54 грн інфляційних втрат.
Заперечуючи проти первісного позову, Товариство посилалось на відсутність відомостей про дотримання Об`єднанням вимог пункту 14 Порядку. Товариство вказало, що Об`єднання не надало доказів вчинення дій, передбачених підпунктами 2, 3, 4 (а, б, с), 5 (а, б) пункту 14 Порядку, до виникнення так званої "довгострокової" заборгованості. 
Вказуючи на безпідставність пред`явлених Об`єднанням вимог про стягнення пені, Товариство звернулось до суду із зустрічним позовом у даній справі, мотивованим відсутністю в Об`єднання повноважень на встановлення штрафних санкцій за несвоєчасну сплату платежів та недійсністю пункту 11 Порядку. Крім того, Товариство зазначало, що затвердженням Порядку, який встановлює розмір пені, правління та загальні збори перевищили свої повноваження, у зв`язку із чим рішення позачергових загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024, оформлене пунктом 7 протоколу від 18.04.2024 № 2 в частині затвердження Порядку, підлягає визнанню недійсним.
Об`єднання, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, наголошувало, зокрема, на тому, що відповідно до пункту 131 нової редакції Статуту Об`єднання за рішенням загальних зборів може запроваджуватися пеня за несвоєчасну сплату співвласниками або власниками машиномісць встановлених загальними зборами внесків та платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення суду в частині задоволення первісних позовних вимог про стягнення з ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" на користь ОСББ "Венеція 10/1" 256 639,20 грн основного боргу зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів, 4 243,32 грн 3 % річних, 4 518,54 грн інфляційних втрат, а також у частині відмови в задоволенні зустрічної позовної вимоги ТОВ "ТМО "Ліко Холдінг" про визнання недійсним рішення від 23.03.2024 позачергових загальних зборів Об`єднання, оформлених пунктом 7 протоколу від 18.04.2024 № 2 в частині затвердження Порядку, не оскаржується, відтак відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Перевіряючи доводи скаржника в частині того, що обов`язок сплати у ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" як співвласника багатоквартирного будинку внесків, платежів та пені виникає в силу закону та рішень Об`єднання, колегія суддів зазначає таке.
Частинами першою та четвертою статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Так, приписами статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" установлено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
Згідно зі статтею 29 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" особи, винні у: недотриманні вимог цього Закону; порушенні прав власників (користувачів), їх об`єднань і асоціацій; порушенні статуту об`єднання та протидії його виконанню; створенні, організації діяльності або ліквідації об`єднання з порушенням законодавства; незаконному привласненні майна, що перебуває у спільній власності; недотриманні умов договорів, укладених відповідно до цього Закону, умисній втраті чи втраті з необережності або знищенні оригіналів протоколів загальних зборів об`єднання, листків опитування, договорів та інших документів щодо діяльності об`єднання; ненаданні співвласникам інформації, передбаченої цим Законом, - несуть цивільну, кримінальну, адміністративну відповідальність відповідно до закону. Законами України може бути встановлена відповідальність і за інші види правопорушень.
Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, відповідальність співвласника (цивільна, адміністративна або кримінальна) встановлюється виключно законом.
При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що як Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", так і Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" чітко передбачають лише один вид відповідальності (цивільної) - відшкодування шкоди. Місцевий господарський суд зауважив, що вказані нормативно-правові акти не містять норм щодо встановлення такого виду цивільної відповідальності співвласника як сплата штрафних санкцій на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. 
У зв`язку із цим доводи скаржника про помилкове ототожнення судом першої інстанції "відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам, яка передбачена ст. 8 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", з будь-якою іншою відповідальністю, яку може нести співвласник, відхиляються колегією суддів за неспроможністю.
Щодо твердження скаржника, що всі співвласники, відповідно до ст. 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", зобов`язані виконувати рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, колегія суддів наголошує на тому, що умовою виконання таких рішень є те, що вони мають бути прийнятими виключно в межах повноважень об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та відповідно до закону.
Разом із тим, Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" не передбачає за несвоєчасну сплату внесків нарахування штрафу чи пені.
Крім того, як правильно зауважено судом першої інстанції та не спростовано скаржником, між Товариством та Об`єднанням не укладалося жодних договорів, які встановлюють нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язань з оплати внесків у вигляді штрафу чи пені. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 546, ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Водночас приписами ч. 1 ст. 548 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що Порядок не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, а у разі, якщо його положення суперечать закону, слід керуватися саме нормами закону.
Відтак, оскільки законом не передбачено нарахування штрафу чи пені за несвоєчасну сплату внесків, а договір, який би встановлював розмір таких штрафних санкцій, між Товариством та Об`єднанням не укладався, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуваний Товариством пункт 11 Порядку, яким встановлено, що за несвоєчасну сплату внесків та платежів на суму прострочених платежів нараховується пеня в розмірі облікової ставки Національного банку України; нарахування зазначеної в абзаці першому цього пункту пені є обов`язковим при зверненні правління до суду для стягнення прострочених платежів зі співвласника, є таким, що суперечить актам цивільного законодавства.
Отже, зустрічні позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено місцевим господарським судом.
Доводи скаржника в частині того, що відмовляючи у визнанні недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1" від 23.03.2024, яким був затверджений Порядок, суд першої інстанції не мав права визнавати недійсним пункт 11 Порядку, спрямовані на переоцінку доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції, однак таких не спростовують, у зв`язку із чим відхиляються колегією суддів за неспроможністю.
Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні зустрічної позовної вимоги Товариства про визнання недійсним рішення від 23.03.2024 позачергових загальних зборів ОСББ "Венеція 10/1", оформлених пунктом 7 протоколу від 18.04.2024 № 2 в частині затвердження Порядку, виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів Об`єднання, а також докази, які підтверджують перевищення своїх повноважень загальними зборами або правлінням Об`єднання.
Натомість п. 11 Порядку було визнано недійсним у зв`язку з тим, що такий суперечить приписам законодавства.
Перевіряючи доводи скаржника, що обставини законності нарахування пені Товариству за несвоєчасну сплату внесків та платежів на підставі Статуту ОСББ "Венеція 10/1" та Порядку вже були предметом судового розгляду у справі № 910/1196/25 та визнані судом такими, що є законним та обґрунтованими, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Обставини, які підлягають встановленню судом у справі - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. 
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. 
Аналогічна правова позиція наведена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18 та від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17).
Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20 та від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16.
Крім того, колегія суддів зазначає, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиціальних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиціальних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиціальних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.04.2024 у справі № 921/186/23, від 13.02.2024 у справі № 910/14138/22, від 31.10.2023 у справі № 902/670/22.
У постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17 суд вказав, що:
"Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.".
Так, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/1196/25 за позовом ОСББ "Венеція 10/1" до ТОВ "ТМО "Ліко- Холдінг" про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів у сумі 273 746,63 грн, з яких: 256 639,20 грн - основна сума заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, великогабаритних та ремонтних побутових відходів; 8 131,77 грн - пеня; 1 842,23 грн - 3 % річних; 7 133,43 грн - інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/1196/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2025, позов задоволено повністю.
Аналізуючи зміст судових рішень у справі № 910/1196/25, колегія суддів установила, що п. 11 Порядку (яким встановлено, що за несвоєчасну сплату внесків та платежів на суму прострочених платежів нараховується пеня в розмірі облікової ставки Національного банку України; нарахування зазначеної в абзаці першому цього пункту пені є обов`язковим при зверненні правління до суду для стягнення прострочених платежів зі співвласника) не був спірним під час розгляду справи № 910/1196/25, відтак оцінка законності та обґрунтованості п. 11 Порядку судом не надавалась. 
Крім того, на час розгляду справи № 910/1196/25 п. 11 Порядку не був визнаний у судовому порядку недійсним.
Натомість у даній справі № 910/12405/25, яка переглядається, предметом розгляду є зустрічна позовна вимога про визнання недійсним п. 11 Порядку, на підставі якого Об`єднанням нараховано пеню та, відповідно, такий в оскаржуваному судовому рішенні визнано судом недійсним.
Отже, доводи скаржника щодо законності нарахування пені з посиланням на те, що обставини законності нарахування пені Товариству за несвоєчасну сплату внесків та платежів на підставі Статуту ОСББ "Венеція 10/1" та Порядку вже були предметом судового розгляду у справі № 910/1196/25 і визнані судом такими, що є законними та обґрунтованими, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.
Посилання скаржника на те, що в аналогічних правовідносинах передбачено стягнення пені, зокрема ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", колегією суддів відхиляються з огляду на таке.
Частиною першою статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано скаржником, між Товариством та Об`єднанням не укладалося жодних договорів, які встановлювали б нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язань з оплати внесків у вигляді штрафу чи пені. 
Отже, враховуючи визнання судом недійсним пункту 11 Порядку, а також відсутність між сторонами договору, в якому б останні узгодили умови щодо відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді пені за несвоєчасну сплату внесків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Товариства 21 923,90 грн пені, у зв`язку із чим правомірно відмовив у задоволенні первісного позову в цій частині.
Так само правомірним, з урахуванням ст. 126, 129 ГПК України, є часткове задоволення судом заяви Об`єднання про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Товариства на користь Об`єднання 12 500,00 грн (із заявлених 50 000,00 грн) витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають характеру спірних правовідносин та обсягу матеріалів справи, реально витраченому адвокатом часу, зважаючи на заперечення Товариства щодо обґрунтованості заявленої до стягнення суми, а також принципам співмірності та розумності судових витрат.
При цьому апеляційний господарський суд зважає на те, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У той же час, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як свідчать матеріали справи, у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення Об`єднання просило суд стягнути з Товариства витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн (30 000,00 грн за первісним позовом, 20 000,00 грн за зустрічним позовом).
На підтвердження понесених витрат заявником було надано суду копії: договору про надання правничої допомоги від 01.03.2024 з додатками від 29.09.2025 № 15 та від 07.11.2025 № 16, що укладено між Об`єднанням та адвокатом Андрушком І.П.; акта надання правничої допомоги від 28.10.2025 на суму 30 000,00 грн; акта надання правничої допомоги від 08.04.2026 на суму 20 000,00 грн; платіжної інструкції від 28.10.2025 № 902 на суму 30 000,00 грн; платіжної інструкції від 08.04.2026 № 1204 на суму 20 000,00 грн; ордера серії АА № 1441555 на надання правничої (правової) допомоги ОСББ "Венеція 10/1" на підставі договору від 01.03.2024 у Господарському суді міста Києва адвокатом Андрушком І.П., виданого 10.06.2024. 
Товариство у поданому клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги просило суд зменшити розмір витрат Об`єднання на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн, посилаючись на його завищеність та надмірність. 
Апеляційний господарський суд у даному випадку зважає на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).
У зв`язку із цим відхиляються за неспроможністю доводи скаржника про відсутність належного обґрунтування та доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу зі сторони ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг".
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір заявлених Об`єднанням до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг. При цьому суд правильно врахував предмет та підстави первісних та зустрічних позовних вимог, складність справи, оцінив фактичні витрати Об`єднання з урахуванням всіх аспектів цієї справи, взяв до уваги, зокрема, викладені Товариством заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката з відповідними обґрунтуваннями та клопотання про їх зменшення, а також врахував дублювання частини послуг у додатках № 15 та № 16 до договору про надання правничої допомоги від 01.03.2024 і часткове задоволення як первісних позовних вимог Об`єднання, так і зустрічних позовних вимог Товариства в даній справі.
Доводи скаржника про відсутність в оскаржуваному додатковому рішенні мотивувань судом першої інстанції неспівмірності заявленої Об`єднанням суми витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі не відповідають мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі судових рішень відсутні.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Венеція 10/1" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі № 910/12405/25 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 22.06.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко