ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
29 червня 2026 року 	Справа № 280/11144/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), відповідно до якої позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994 та роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997, з 01.01.2011 по 31.12.2013;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії період навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994, періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997 та з 01.01.2011 по 31.12.2013, у зв`язку із чим перерахувати розмір його пенсії з 25.05.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.05.2025 позивач звернувся через веб-портал ПФУ за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Це звернення Позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та призначено Позивачу пенсію за віком з 25.05.2025, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.11.2025 № 0800-0209-8/148642. З огляду на зміст листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.11.2025 № 0800-0209-8/148642 до страхового стажу Позивача не зараховані періоди навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994, роботи: з 02.03.1993 по 22.07.1993, з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, оскільки заповнення трудової книжки не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, та до пільгового стажу за списком № 1 не зараховано період роботи з 01.01.2011 по 31.12.2013, оскільки в даних Державного реєстру застрахованих осіб, зокрема у Відомостях по спеціальному стажу, відсутні номер та дата наказу з атестації робочих місць за цей період. Окреме рішення про відмову в зарахуванні до страхового стажу періодів навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994 та роботи з 02.03.1993 по 22.07.1993, з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до пільгового стажу за списком № 1 періоду роботи з 01.01.2011 по 31.12.2013, не приймалося, отже, Відповідачем вчинено бездіяльність, яка є протиправною. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 23.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 06.01.2026 продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на строк 10 днів з дня одержання ухвали суду про продовження процесуального строку.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994 та періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дата заповнення трудової книжки – 21.01.2002, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 за №110. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: - з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997, оскільки відсутня довідка згідно додатку №5 Порядку № 637, - з 01.01.2011 по 31.12.2013, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутній номер та дата наказу про результати атестації робочих місць. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
27.05.2025 ОСОБА_1 звернувся через веб-портал ПФУ за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року за № 22-1, вищезазначена заява з урахуванням принципу екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
За результатом розгляду заяви позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головне управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 24.11.2025 повідомило, що до страхового стажу позивача не зараховані періоди навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994, роботи: з 02.03.1993 по 22.07.1993, з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, оскільки заповнення трудової книжки не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, та до пільгового стажу за списком № 1 не зараховано період роботи з 01.01.2011 по 31.12.2013, оскільки в даних Державного реєстру застрахованих осіб, зокрема у Відомостях по спеціальному стажу, відсутні номер та дата наказу з атестації робочих місць за цей період.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994 та роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997, з 01.01.2011 по 31.12.2013, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В силу частини п`ятої статті 114 Закону № 1058-IV у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) до стажу зараховується до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а та інших.
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994 та періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, оскільки дата заповнення трудової книжки – 21.01.2002.
Разом з тим, в трудовій книжці позивача від 21.01.2002 серії НОМЕР_1 наявні записи, згідно яких можливо встановити періоди навчання, періоди протягом якого позивач перебував у трудових відносинах, місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.
Так, на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та Іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи наведене, суд вважає, що зазначені недоліки оформлення трудової книжки позивача від 21.01.2002 серії НОМЕР_1 не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у визначенні страхового стажу, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка позивача заповнена із порушенням встановленого порядку, відсутня. Також суд зазначає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи для визначення періодів роботи позивача.
Отже, період навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994, періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. 
Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи:
- з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997, оскільки відсутня довідка згідно додатку №5 Порядку № 637;
- з 01.01.2011 по 31.12.2013, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутній номер та дата наказу про результати атестації робочих місць.
Щодо спірного періоду роботи позивача з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
Суд також зазначає, що у вказаний період були чинні Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.
Підрозділом 1080А000-17541 розділу VIII вказаного Списку №1 було віднесено до професій з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці посади робітників, керівників і спеціалістів підприємств хімічної і нафтохімічної галузі промисловості, зайнятих повний робочий день на виробництвах, зокрема, іонообмінних смол і напівпродуктів для них; йоду, його сполук; каустичної соди; капролактаму; камфори; карбіду кальцію; карбюризаторів; каталізаторів; кетонів, їх похідних; коагулянту; креоліну; лакофарбової продукції із застосуванням органічних розчинників; лаків та їх сумішей, а також робітників, майстрів і старших майстрів, механіків і енергетиків цехів, зайнятих на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного обладнання і електрообладнання (крім контрольно-вимірювальних приладів і вентиляції), комунікацій, дегазації.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача від 21.01.2002 серії НОМЕР_1 наявні записи № 4-5, якими підтверджується період роботи позивача з 17.05.1994 по 06.12.1994 електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод». Також наявний запис № 7, відповідно до якого позивач з 12.08.1996 прийнятий в цех ремонту електрообладнання слюсарем-електриком з ремонту електрообладнання. Відповідно до запису №8 з 02.09.1996 позивача переведено електромонтером з ремонту та обслуговуванню електрообладнання прокатних, аглодоменних та сталеплавильних цехів ВАТ «Єнакієвський металургійний завод». Відповідно до запису №12 позивача з 18.02.2015 звільнено за власним бажанням. Вказані посади «електромонтер по ремонту та обслуговуванню електрообладнання» та «електромонтер з ремонту та обслуговуванню електрообладнання прокатних, аглодоменних та сталеплавильних цехів» відповідають найменуванню посади, визначеної підрозділом 1080А000-17541 розділу VIII Списку №1, затвердженого Постановою №162. 
Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє аргумент відповідача (відсутність довідки згідно додатку №5 Порядку № 637), так як у трудовій книжці позивача від 21.01.2002 серії НОМЕР_1 наявні відповідні записи, якими підтверджується спірні періоди роботи позивача. Отже, періоди роботи позивача з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997 підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №1.
Щодо спірного періоду роботи позивача з 01.01.2011 по 31.12.2013, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що трудовою книжкою позивача від 21.01.2002 серії НОМЕР_1 підтверджено спірний період роботи позивача з 01.01.2011 по 31.12.2013 (електромонтером з ремонту та обслуговуванню електрообладнання прокатних, аглодоменних та сталеплавильних цехів ВАТ «Єнакієвський металургійний завод»).
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Згідно із пункту 6 Порядку № 442, атестація робочих місць передбачає визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.
Випискою з наказів про результати атестації робочих місць від 22.05.2019 №26100/1363, виданою «Филиал № 2 «Енакиевский металлургический завод» ЗАО «Внешторгсервис» підтверджується проведення атестації робочого місця позивача за спірний період роботи (з 01.01.2011 по 31.12.2013).
Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав відмовляти позивачу у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 спірного періоду роботи з 01.01.2011 по 31.12.2013, з підстав відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу номеру та дати наказу про результати атестації робочих місць.
За таких обставин, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994 та роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997, з 01.01.2011 по 31.12.2013 є протиправною. Відтак, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання належних сум пенсії за віком є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу позивача для обчислення розміру пенсії період навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994, періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997 та з 01.01.2011 по 31.12.2013, у зв`язку із чим перерахувати розмір його пенсії з 25.05.2025.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 255 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, місто Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994 та роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997, з 01.01.2011 по 31.12.2013.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії період навчання з 01.09.1990 по 25.03.1994, періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 12.08.1996 по 31.12.1997, та до стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 періоди роботи з 17.05.1994 по 06.12.1994, з 02.09.1996 по 31.12.1997 та з 01.01.2011 по 31.12.2013, у зв`язку із чим перерахувати розмір його пенсії з 25.05.2025.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова