ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/73/25 

Господарський суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши у загальному позовному провадженні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна», код ЄДРПОУ - 44745567, місцезнаходження - Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, площа Народна, будинок, 4, поштовий індекс - 88008,
до відповідача: Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o), місцезнаходження - Словацька республіка, місто Братіслава, вулиця Прі Смальтовні, 3603/4, поштовий індекс 85101, реєстраційний номер у Словацькій республіці - 51114526,
про стягнення (повернення) перерахованої попередньої оплати за договором поставки та стягнення неустойки, нарахованої за невиконання умов договору за непоставку товару після отриманої попередньої оплати,
за участі представників сторін:
від позивача - не з`явився,
від відповідача - не з`явився,
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» (далі - позивач, покупець, ТОВ «ВНК Україна»), від імені та в інтересах якого діє адвокат Білоцерковець Ю.С., через систему «Електронний суд ЄСІТС» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 23.01.2025 до Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) (далі - відповідач, постачальник, ТОВ «Айкон Маркетинг») про стягнення 285010,90 доларів США (що з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову становить 11979720,65 грн), з яких: 210000,00 доларів США - заборгованість за договором поставки № 157/07 від 24.07.2024 (далі - договір) та 75010,90 доларів США - пеня за прострочення відповідачем виконання зобов`язання по договору поставки після отримання попередньої оплати. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/73/25 визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025.
Процесуальні дії в справі
Згідно з ухвалою суду від 27.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; зобов`язано позивача надати до суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу на словацьку мову матеріалів позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження - у трьох примірниках для направлення відповідачу в порядку встановленому Конвенцією вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965); вирішено звернутися до Центрального Органу Словацької Республіки - Ministry of Justice of the Slovak Republic, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, з судовим дорученням про вручення Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) матеріалів справи; зупинено провадження у справі №907/73/25 - до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги в справі.
01.04.2025 від представника позивача надійшли належним чином нотаріально завірені копії перекладу на словацьку мову процесуальних документів у справі, про які зазначено у пункті 6 ухвали суду від 27.01.2025 (матеріали судового доручення), які після цього направлені судовим дорученням до Центрального Органу Словацької Республіки - Ministry of Justice of the Slovak Republic для їх вручення Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o), що знаходиться у Словацькій республіці.
20.01.2026 від Міського суду Братислава ІІІ (Mestsky sud Bratislava III) надійшли матеріали виконаного судового доручення про вручення Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) (Словацька республіка) процесуальних документів у справі (зареєстровані за вх.№02.3.1-02/417/26). 
Згідно з ухвалою від 21.01.2026 суд поновив провадження у справі; для подальшого проведення Господарським судом Закарпатської області судового розгляду зобов`язав позивача надати до суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу на українську мову матеріалів виконаного на території Словацької Республіки судового доручення Господарського суду Закарпатської області, які 20.01.2026 надійшли на адресу суду від Міського суду Братислава ІІІ (Mestsky sud Bratislava III), після чого зупинив провадження у справі №907/73/25 - до отримання від позивача нотаріально завірених копій означеного перекладу документів.
20.03.2026 через канцелярію суду від представника позивача - адвоката Горбача А.М. надійшло клопотання про долучення доказів від 20.03.2026 (яке зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/2581/26), згідно з яким до матеріалів справи долучено нотаріально завірені копії перекладу на українську мову матеріалів виконаного на території Словацької Республіки судового доручення Господарського суду Закарпатської області.
Так, з перекладу на українську мову матеріалів виконаного на території Словацької Республіки судового доручення Господарського суду Закарпатської області вбачається, що після повідомлення Міським судом Братислави ІІІ відповідача - Айкон Маркетинг товариства з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o), місцезнаходженням якого є Словацька республіка, місто Братіслава, вулиця Прі Смальтовні, 3603/4, про необхідність прибути для отримання матеріалів позовної заяви ТОВ «ВНК Україна» про стягнення 285010,90 доларів США, відповідач не прибув до органу Словацької Республіки, обов`язком якого є вручення таких документів на території Словацької Республіки. Відтак, Міським судом Братислави ІІІ у проханні Господарського суду Закарпатської області на адресу Міністерства юстиції Словацької республіки про вручення за кордоном судових і позасудових документів від 18.03.2025 (у судовому дорученні) зазначено таке: «Адресат не отримав судовий документ», після чого матеріали судового доручення повернуті Господарському суду Закарпатської області із наведенням вказаних обставин.
Згідно з ухвалою від 24.03.2026 суд поновив провадження та призначив підготовче засідання на 22.04.2026.
22.04.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача (Icon Marketing s.r.o) - адвоката Ігнатенко С.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання від 22.04.2026 (яке зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/3715/26).
Згідно з ухвалою від 22.04.2026 суд задовольнив клопотання представника відповідача - адвоката Ігнатенко С.С. про відкладення судового засідання від 22.04.2026 та відклав підготовче засідання на 06.05.2026.
04.05.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача - адвоката Горбача А.М. надійшла заява без участі від 03.05.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/4141/26), згідно з якою представник позивача просить здійснювати розгляд справи без участі представника позивача та позов задовольнити повністю.
06.05.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача - адвоката Ігнатенко С.С. надійшла заява про закриття провадження у справі від 06.05.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/4259/26), згідно з якою представник відповідача просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 статті 231 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства).
06.05.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача - адвоката Ігнатенко С.С. надійшов відзив на позовну заяву від 06.05.2026 (який зареєстрований за вхідним №02.3.1-02/4274/26), згідно з яким представник відповідача просить поновити відповідачу строк для подання відзиву та відмовити повністю у задоволенні позову ТОВ «ВНК Україна» до Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) про стягнення 285010,90 доларів США.
Згідно з ухвалою від 06.05.2026 суд постановив:
- відмовити у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Ігнатенко С.С. про закриття провадження у справі від 06.05.2026;
- задовольнити клопотання представника відповідача - адвоката Ігнатенко С.С. про поновлення строку на подання відзиву, наведене у відзиві на позовну заяву від 06.05.2026, поновити відповідачу такий строк та долучити до матеріалів справи відзив відповідача від 06.05.2026;
- задовольнити усне клопотання представника відповідача - адвоката Ігнатенко С.С. про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та продовжити означений строк;
- оголосити перерву в підготовчому засіданні до 28.05.2026.
28.05.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача - адвоката Горбач А.М. надійшла заява без участі від 27.05.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/5096/26), відповідно до якої ТОВ «ВНК Україна» просить його позов до Icon Marketing s.r.o про стягнення коштів задовольнити у повному обсязі та здійснювати розгляд справи без участі представника позивача.
Відповідно до ухвали від 28.05.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 25.06.2026.
Позивач - ТОВ «ВНК Україна» у судове засідання по розгляду справи по суті 25.06.2026 участі уповноважених представників не забезпечив, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання. Судом взято до уваги, що у заявах без участі від 03.05.2026 і від 27.05.2026 позивач, вказавши про підтримання позовних вимог повністю, просив здійснювати розгляд справи без участі його представника. 
25.06.2026 в судовому засіданні, з`ясувавши думку представника відповідача щодо можливості проведення розгляду справи по суті без участі представника позивача, врахувавши приписи ч.ч. 1 та 3 ст. 202 ГПК України та заяви представника позивача від 03.05.2026 і від 27.05.2026; беручи до уваги, що явка учасників справи не визнавалася обов`язковою, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення питань, які вирішуються під час розгляду справи; суд згідно ухвали, постановленої в судовому засіданні без оформлення окремого документа, та зазначеної у протоколі судового засідання, постановив: проводити розгляд справи по суті за відсутності представника позивача.
У вступному слові 25.06.2026 представник відповідача, не заперечивши фактичні обставини справи (крім тверджень позивача про направлення відповідачу досудової вимоги-повідомлення за вих. №01/01 від 17.01.2025 про розірвання договору та повернення коштів), водночас заперечила проти позовних вимог у справі, вказавши про відсутність підстав для задоволення позову. Одночасно представник відповідача зазначила, що у випадку, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача, крім суми основного боргу, також стягнення неустойки, просила зменшити стягнення з відповідача такої неустойки на 90%, стягнувши 7501,09 доларів США.
Відтак, у судовому засіданні суд за участі представника відповідача, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, яких достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті, 25.06.2026 розглянув справу за наявними у ній документами.
Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 25.06.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
За змістом ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Суть спору за позицією позивача
У позовній заяві від 23.01.2025 позивач стверджує, що 24.07.2024 між Icon Marketing s.r.o. та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» було укладено договір поставки №157/07.
Відповідно до предмета договору, постачальник взяв на себе зобов`язання поставити покупцю безпілотні літальні апарати DJI Mavic 3 Pro with DJI RC (артикул: СР.МА.00000654.01, СР.МА.00000656.01) у кількості 500 одиниць за ціною 1350,00 доларів США за 1 одиницю (далі - товар). Загальна сума договору склала 675000,00 доларів США. На виконання п. 3.4 договору постачальник надав покупцю рахунок-фактуру №04/24 від 24.07.2024, чим підтвердив своє зобов`язання по договору. 
Пунктами 3.1 та 4.1.1 договору визначено, що покупець зобов`язаний перерахувати на рахунок постачальника попередню оплату в розмірі 40% від вартості товару, що становить 270000,00 доларів США, а постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару протягом 14 днів з моменту отримання цієї передоплати. 01.08.2024 о 16:34 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» повністю виконало свій обов`язок та перерахувало відповідачу 270000,00 доларів США, що підтверджується повідомленням SWIFT від 01.08.2024. Перебіг строку поставки розпочався 02.08.2024, відтак граничним строком виконання зобов`язання з поставки було 15.08.2024 включно. Проте у визначений строк товар поставлений не був, а відтак з 16.08.2024 відповідач прострочив свої зобов`язання по поставці товару.
Пунктом 9.4. договору сторони передбачили, що у випадку порушення строку поставки товару на 15 і більше календарних днів покупець має право в односторонньому порядку повністю або частково відмовитися від договору шляхом письмового повідомлення та вимагати повернення сплачених коштів. Керуючись цією умовою та ч. 2 ст. 693 ЦК України, 17.01.2025 позивач направив відповідачу на його електронну та поштову адреси досудову вимогу-повідомлення вих. №01/01 про розірвання договору в зв`язку з відмовою від нього та про необхідність сплати 285010,90 доларів США (що включає суму основного боргу та пені).
Позивач вказує, що станом на дату розірвання договору (17.01.2025) відповідач повернув позивачу частину попередньої оплати в розмірі 60000,00 доларів США, що підтверджується повідомленнями SWIFT (додатки № 7- 11 до позовної заяви). Сума залишку неповернутих коштів склала 210000,00 доларів США. Факт часткового повернення коштів позивач розцінює як визнання відповідачем порушення умов договору.
За період прострочення з 16.08.2024 по 17.01.2025 (до моменту розірвання договору) на підставі п. 9.1 договору, який передбачає стягнення неустойки в розмірі чинної подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості своєчасно не поставленого товару за кожен день прострочення, позивач нарахував пеню в розмірі 75010,90 доларів США. Базою для нарахування пені є повна вартість товару за договором у розмірі 675000,00 доларів США, оскільки поставка не здійснювалася взагалі.
У зв`язку з невиконанням відповідачем досудової вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» звернулося до суду (підсудність справи визначена відповідно до п.п. 10.1., 11.6. договору та п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право») з позовом про стягнення з Icon Marketing s.r.o. 285010,90 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову становить 11979720,65 грн, із яких: 210000,00 доларів США - основний борг з повернення попередньої оплати за договором та 75010,90 доларів США - пеня.
Позиція відповідача
У відзиві на позовну заяву від 06.05.2026, представник відповідача наголошує на недотриманні позивачем вимог ч. 1 та 3 ст. 10 ГПК України щодо ведення судочинства державною мовою. Частина долучених до позову письмових доказів, зокрема ключові платіжні документи, складені іноземною мовою, проте позивач не надав суду їхнього офіційного та засвідченого перекладу на українську мову.
Сторона відповідача зазначає про відсутність будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів матеріально-правового характеру, які б підтверджували факт належного повідомлення відповідача про розірвання договору та виникнення обов`язку з повернення авансу. 
ТОВ «Айкон Маркетинг» звертає увагу, що позивач стверджує, що направив досудову вимогу-повідомлення вих. №01/01 від 17.01.2025 на електронну та поштову адреси відповідача, проте фактично не довів цей факт перед судом.
Так, наданий позивачем скріншот під назвою «Направлення вимоги на елек. пошту» є лише зображенням екрану, з якого неможливо встановити адресу відправлення, особу отримувача, а також точну дату й час надсилання листа. Доданий поштовий фіскальний чек Акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.01.2025, на переконання відповідача, є неналежним доказом, оскільки у графі «Куди» відображено неповну адресу компанії Icon Marketing s.r.o. (без зазначення вулиці та будинку), а сам чек не дозволяє ідентифікувати вміст відправлення та факт його реального вручення. З огляду на це та неотримання відповідачем повідомлення про розірвання договору, наведене свідчить про те, що права позивача на момент звернення до суду порушені не були, а сам позов є передчасним.
Представником відповідача виявлено суттєву суперечність та порушення п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України щодо обов`язку надання обґрунтованого розрахунку стягуваних сум. Позивач заявляє до стягнення штрафні санкції у розмірі 210000,00 доларів США основного боргу та 75010,90 доларів США пені, натомість у доданому до позовної заяви тексті розрахунку зазначив суму пені у розмірі 75010,90 грн.
Окремо представник відповідача зазначає про повну неспівмірність заявленої до стягнення пені у розмірі 75010,90 доларів США з реальними чи потенційними збитками позивача, оскільки ця сума становить понад 35% від розміру неповернутої передоплати. Спираючись на практику Верховного Суду та положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, представник відповідача просить суд застосувати дискреційні повноваження та зменшити розмір пені до 7501,09 доларів США (що дорівнює 10% від заявленої суми). На користь доводів відповідача про зменшення пені, свідчить відсутність будь-яких доведених або заявлених збитків позивача, одноразовий і несистемний характер затримки, а також те, що відповідач мав намір виконати зобов`язання в натурі (поставити безпілотні літальні апарати) до моменту односторонньої відмови позивача від договору.
У відзиві відповідач також вказує, що позивачем не вірно, на його думку, визначено підсудність даного спору, через що відповідачем до суду подано окреме клопотання від 06.05.2026 про закриття провадження у даній справі, яке ТОВ «Айкон Маркетинг» просить врахувати при ухваленні рішення у справі.
Фактичні обставини справи встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
24.07.2024 між Icon Marketing s.r.o. (у договорі - постачальник) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» (у договорі - покупець) з другої сторони укладено договір поставки №157/07 (далі - договір).
Згідно з п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити покупцю безпілотні літальні апарати, в подальшому іменовані «Товар», а покупець зобов`язується прийняти товар від постачальника та оплатити його вартість на умовах цього договору. Найменування та кількість товару наступні: - безпілотний літальний апарат, а саме DJI Mavic 3 Pro with DJI RC, артикул: CP.MA.00000654.01, CP.MA.00000656.01 y кількості 500 (п`ятисот) одиниць; країна походження товару: Китайська Народна Республіка.
Відповідно до п. 1.2. договору, базис поставки: DAP Бухарест, Румунія, склад Покупця, згідно правил Інкотермс 2020.
Згідно з п. 2.1. договору, ціна за одиницю товару включає всі податки, збори та інші обов`язкові платежі для цілі продажу товару.
Відповідно до п. 2.2. договору, ціна на товар встановлюється в доларах США за 1 одиницю товару.
Згідно з п. 2.3. договору, ціна за одиницю товару складає 1350 доларів США;
Відповідно до п. 2.4. договору, загальна сума договору складає: 675000 доларів США.
Згідно з п. 3.1. договору, строк поставки товару - протягом 14 днів з моменту перерахування покупцем попередньої оплати, відповідно до п. 4.1.1. цього договору.
Відповідно до п. 3.4. договору, покупець для здійснення платежу запитує у постачальника рахунок-фактуру для здійснення попередньої оплати за товару. Факт виставлення постачальником рахунку - фактури є підтвердженням зобов`язання постачальника поставити товар, при умові перерахування покупцем попередньої оплати, відповідно до п. 4.1.1. цього договору.
Відповідно до п. 4.1. договору, покупець сплачує за товар в валюті договору шляхом безготівкового розрахунку в наступному порядку:
- покупець перераховує на розрахунковий рахунок постачальника грошові кошти у розмірі 40% від вартості товару у вигляді передоплати, після підписання договору.
- покупець перераховує на розрахунковий рахунок постачальника грошові кошти у розмірі 60% від вартості товару, як завершальний платіж, протягом п`яти календарних днів з моменту отримання товару відповідно до умов договору. 
Пунктом 5.1. договору передбачено, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на складі покупця за адресою, зазначеною у п. 1.2. договору.
Згідно з п. 5.4. договору, товаросупровідні документи складаються українською та/або англійською мовою, або будь-якою іншою мовою, додатково узгодженою сторонами.
Відповідно до п. 6.1. договору, якість товару повинна відповідати:
- вимогам, встановленим до товару його виробником, а також вимогам нормативних документів, що діють у Європейському Союзі та в країні виробника (стандарти, кодекси усталеної практики, технічні умови тощо);
- інформації про Товар, що вказана в товаросупровідних документах, комерційних пропозиціях Постачальника щодо Товару, в інших документах Постачальника або виробника стосовно Товару;
- іншим вимогам, узгодженим сторонами в додатках до даного договору (Специфікації, Технічні завдання тощо), якщо вони складались сторонами.
Згідно з п. 6.2. договору, товар повинен бути новим, без дефектів матеріалу і виготовлення, не пошкодженим.
Відповідно до п. 6.3. договору, гарантійний строк на товари, поставлені згідно даного договору, складає 12 (дванадцять) місяців від дати поставки, якщо більший гарантійний строк не встановлений виробником товару. Інший гарантійний строк може бути узгоджений сторонами додатково.
Згідно з п. 8.1. договору, сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (виникнення непереборної сили, яка не залежить від дії сторін, а саме: війни, військових дій, блокади, ембарго, пожежі, повені та інших стихійних лих чи сезонних природних явищ, дій інших держав, міжнародних санкцій, валютних обмежень, зміни національного законодавства, обмежень, введених органами державної влади, знеструмлення електромережі, збоїв комп`ютерних систем тощо), які роблять неможливим виконання сторонами своїх обов`язків, сторони. звільняються від виконання своїх обов`язків на час дії вказаних обставин.
Згідно з п. 8.3. договору, достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є довідка, видана компетентними органами державної влади України або компетентними підприємствами, установами, організаціями місцезнаходженням сторони, яка піддалася дії обставин непереборної сили.
Відповідно до п. 9.1. договору, у випадку порушення строку поставки товару (в т. ч. виготовлення, відвантаження, доставки), або строку заміни неякісного товару, або строку усунення недоліків неякісного товару, постачальник виплачує покупцю неустойку в розмірі чинної подвійної облікової ставки Національного банку України, від вартості такого своєчасно не поставленого або неякісного товару, за кожен день прострочення.
Згідно з п. 9.4. договору, у випадку порушення строку поставки товару на 15 (п`ятнадцять) і більше календарних днів, покупець має право за своїм вибором або виставити постачальнику рахунок на сплату штрафу у розмірі 10% від суми договору (а постачальник зобов`язаний сплатити таких рахунок на користь покупця протягом 10 (десяти) календарних днів, з моменту його отримання), або в односторонньому порядку повністю або частково відмовитися від цього договору шляхом письмового повідомлення про це постачальника та вимагати повернення сплачених коштів, а також компенсації спричинених збитків.
Відповідно до п. 9.5. договору, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню покупцю в разі поставки товару неналежної якості, включаються також витрати по перевезенню, вартість деталей (обладнання), яким завдано шкоду по причині неналежної якості товару, або витрати по їх відновленню, сума витрат на відрядження, вартість перевірки якості товару (проведення експертизи), виставлені контрагентами покупця штрафні санкції та збитки, тощо.
Згідно з п. 10.1. договору, усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього договору або у зв`язку з ним, зокрема, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню відповідно до підсудності таких спорів згідно з чинним законодавством України, місце розгляду суперечок та позовів сторін - Україна.
Згідно з п. 11.2. договору, сторони узгодили, що копії цього договору, додатків до нього, додаткових угод, рахунків, листів та інших документів, отримані за допомогою електронної пошти, месенджерів, факсу та інших засобів зв`язку, мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами та приймаються судом до розгляду як письмові докази.
Згідно з п. 11.4. договору, кожна сторона несе відповідальність за правильність її реквізитів (адреса, банківські та інші реквізити), вказані в цьому договорі, та зобов`язується своєчасно у письмовій формі повідомити іншу сторону про їх зміст.
Згідно з п. 11.6. договору, зміни, доповнення, додатки до цього договору, його пролонгація або дострокове розірвання будуть дійсні при умові, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Всі вище перераховані документи до цього договору становлять його невід`ємну частину. Сторони погодились, що зобов`язання, взяті ними за цим договором можуть бути замінені іншими зобов`язаннями прийнятними для обох сторін. Сторони негайно інформують одна одну про зміни адрес та реквізитів. У випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством України.
Відповідно до п. 11.9. договору, усі повідомлення, що направляються однією стороною цього договору іншій повинні бути викладені письмово, скріплені підписом уповноваженої особи і печаткою відповідної сторони, і будуть вважатися надісланими належним чином, якщо вони надіслані стороні рекомендованим листом по вказаним у цьому договорі адресами.
Згідно з п. 11.10. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.
Відповідно до п. 11.11. договору, усі додатки, додаткові угоди та зміни до договору набувають чинності з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та діють протягом строку дії цього договору.
Відповідно до рахунку-проформи №04/24 від 24.07.2024, загальна вартість товару DJJ Mavic 3 PRO з DJJ RC в кількості 500 штук становить 675000,00 доларів США (шістсот сімдесят п`ять тисяч доларів США 00 центів); первинний внесок (попередня оплата) становить 40% - у розмірі 270000,00 доларів США (двісті сімдесят тисяч доларів США 00 центів).
Згідно з Swift повідомлення: МТ103 Кредитний переказ для одного клієнта від 01.08.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» перерахувало на розрахунковий рахунок Icon Marketing s.r.o. грошові кошти у розмірі 270000,00 доларів США; призначення платежу: попередня оплата товарів згідно з договором поставки №157/27 від 24.07.2024, номер накладної 04/24 від 24.07.2024.
Відомості про перерахунок 01.08.2024 позивачем відповідачу 270000 доларів США на підставі договору поставки №157/07 від 24.07.2024 згідно інвойсу №04/24 від 24.07.2024 також підтверджені довідкою банку «Кліринговий дім» від 24.01.2025 №01-05/360.
Відповідно до Swift повідомлення: МТ103 Кредитний переказ для одного клієнта від 01.10.2024, Icon Marketing s.r.o. перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів; призначення платежу: повернення коштів згідно з договором поставки №157/27 від 24.07.2024.
Згідно з Swift повідомлення: МТ103 Кредитний переказ для одного клієнта від 07.10.2024, Icon Marketing s.r.o. перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США; призначення платежу: повернення коштів згідно з договором поставки №157/27 від 24.07.2024.
Відповідно до Swift повідомлення: МТ103 Кредитний переказ для одного клієнта від 11.10.2024, Icon Marketing s.r.o. перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США; призначення платежу: повернення коштів згідно з договором поставки №157/27 від 24.07.2024.
Згідно з Swift повідомлення: МТ103 Кредитний переказ для одного клієнта від 14.11.2024, Icon Marketing s.r.o. перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США; призначення платежу: повернення коштів згідно з договором поставки №157/27 від 24.07.2024.
Відповідно до Swift повідомлення: МТ103 Кредитний переказ для одного клієнта від 02.01.2025, Icon Marketing s.r.o. перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США; призначення платежу: повернення коштів згідно з договором поставки №157/27 від 24.07.2024.
До позовної заяви долучена копія досудової вимоги-повідомлення №01/01 від 17.01.2025, адресована позивачем відповідачу, в якій ТОВ «ВНК Україна», враховуючи невиконання Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю своїх зобов`язань за договором щодо поставки товару після отримання попередньої оплати, із посиланням на умови п.9.4. договору , яким передбачено право покупця в такому випадку розірвати договір та вимагати повернення попередньої оплати і сплати пені, повідомило відповідача про односторонню відмову від договору поставки №157/07 від 24.07.2024, а відтак позивач зазначив, що він просить вважати такий договір розірваним з моменту отримання відповідної вимоги - повідомлення. У цій же вимозі-повідомленні позивач вимагав сплатити на офіційний рахунок ТОВ «ВНК Україна», що вказаний у договорі, суму неустойки (пені) у розмірі 75010,90 доларів США та 210000,00 доларів США, сплачених ТОВ «ВНК Україна» в якості передоплати.
На підтвердження доказів направлення ТОВ «ВНК Україна» на адресу Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю досудової вимоги-повідомлення №01/01 від 17.01.2025, до позовної заяви долучені копія фіскального чеку про оплату рекомендованого поштового відправлення №RB040530664UA від 17.01.2025, адресованого Icon Marketing s.r.o та скріншот направлення електронного листа, в якому електронні пошти відправника і одержувача зазначені неповно, так як вказана електронна пошта відправника: office@vnk.interna..., електронна пошта одержувача: iconmarke… і надалі - у загальному вказано про ще одного отримувача такого листа, електронна пошта якого невідома, так як після «Кому» вказано: «і ще 1». У скріншоті електронного листа вказаний час його направлення о 16:43, далі зазначений наступний текст: «Досудова вимога-повідомлення від 17.01.2025 р. (1). Доброго дня, Вікторія. Надсилаємо Вам досудову вимогу-повідомлення від 17.01.2025. Сподіваємося, що Ви на неї відреагуєте вчасно. З повагою, Андрій Волков», після чого вбачається, що разом із таким електронним листом його одержувачам надіслано вкладення (лист) у форматі «pdf» ємністю 3,9 МБ, який названий як «Вих.-№_01-01-в 2.pdf».
Зазначивши про невиконання відповідачем в порушення умов п.3.1 договору свого зобов`язання по поставці товару в загальній сумі 675000 доларів США після отримання попередньої оплати в сумі 270000 доларів США (з якої 60000 доларів США відповідачем повернуто добровільно); вказавши, що за таких обставин позивач реалізував своє право на розірвання договору та повернення попередньої оплати, що передбачено п.9.4 договору; згідно позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 285010,90 доларів США (що за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову становить 11979720,65 грн), із яких: 210000,00 доларів США - основний борг з повернення попередньої оплати за договором та 75010,90 доларів США - неустойка у формі пені, нарахована на підставі п.9.1. договору за період прострочення з 16.08.2024 по 17.01.2025 (до моменту надіслання позивачем відповідачу листа про розірвання договору).
Отже, такі обставини справи, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.
Щодо вирішення спору в Господарському суді Закарпатської області та доводів відповідача про непідсудність справи означеному суду, про що також вказано у заяві представника відповідача (Icon Marketing s.r.o) - адвоката Ігнатенко С.С. про закриття провадження у справі від 06.05.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/4259/26 від 06.05.2026).
Суд зазначає, що при відкриті провадження у справі враховано, що відповідач - Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o), знаходиться за адресою: Словацька республіка, місто Братіслава, вулиця Прі Смальтовні, 3603/4, поштовий індекс 85101, реєстраційний номер у Словацькій республіці - 51114526.
Одночасно судом встановлено, що відповідач - Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o), у справі є нерезидентом, який не має свого представництва на території України.
Відповідно до ст. 366 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.
Згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При цьому правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.
Статтею 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудності судам України справ з іноземним елементом.
А тому, відмовляючи згідно ухвали від 06.05.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача (Icon Marketing s.r.o) - адвоката Ігнатенко С.С. про закриття провадження у справі від 06.05.2026, судом враховано, що пунктом 10.1 договору поставки № 157/07 від 24.07.2024 усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із договору, підлягають вирішенню відповідно до підсудності таких спорів згідно з чинним законодавством України, країна Україна.
Крім цього, суд зазначає, що за синалагматичним договором, який передбачає зустрічні зобов`язання, юрисдикцію спору слід визначати залежно від того, з якого саме зобов`язання виник спір. За змістом позову та відзиву не йдеться про виконання договору поставки в частині поставки товару, а йдеться про повернення сплачених коштів та стягнення неустойки. Сплата безготівкових коштів здійснюється шляхом надання боржником доручення обслуговуючому боржника банку і зарахування коштів на рахунок кредитора в банку, який його обслуговує.
Отже, поняття місця виконання грошового зобов`язання шляхом безготівкових розрахунків позбавлене сенсу в контексті визначення юрисдикції і не може бути встановлене договором. 
А відтак доводи відповідача про непідсудність справи Господарському суді Закарпатської області є безпідставними і необгрунтованими.
Правове обґрунтування і оцінка суду
Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Згідно положень ст. 509 ЦК України , зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України ).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Нормою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).
Приписами ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 ЦК України).
У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу (ст. 665 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Згідно ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до положень ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Приписами ст. 712  ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).
Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов`язань в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, постановах Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №904/2357/20, від 16.03.2021 у справі №905/392/20, від 21.02.2020 у справі №910/10191/17.
Судом встановлено, що 24.07.2024 між сторонами спору укладено договір поставки №157/07, на виконання умов якого, зокрема пункту 3.4. договору, відповідачем сформовано рахунок-фактуру №04/24 від 24.07.2024 на загальну суму 675000,00 доларів США.
Позивачем здійснено передоплату в розмірі 270000,00 доларів США, що підтверджується наявним в матеріалах справи Swift повідомленням: МТ103 Кредитний переказ для одного клієнта від 01.08.2024, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» перерахувало на розрахунковий рахунок Icon Marketing s.r.o. грошові кошти у розмірі 270000,00 доларів США з призначенням платежу: попередня оплата товарів згідно з договором поставки № 157/27 від 24.07.2024, рахунок-фактура (інвойс) № 04/24 від 24.07.2024.
Відомості про перерахунок 01.08.2024 позивачем відповідачу 270000 доларів США на підставі договору поставки №157/07 від 24.07.2024 згідно інвойсу №04/24 від 24.07.2024 також підтверджені довідкою банку «Кліринговий дім» від 24.01.2025 №01-05/360.
Також позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копії Swift повідомлень про часткове повернення коштів, а саме: МТ103 від 01.10.2024 на суму 10000,00 доларів США, МТ103 від 07.10.2024 на суму 20000,00 доларів США, МТ103 від 11.10.2024 на суму 10000,00 доларів США, МТ103 від 14.11.2024 на суму 10000,00 доларів США та МТ103 від 02.01.2025 на суму 10000,00 доларів США, що загалом становить 60000,00 доларів США.
Таким чином, належними і допустимими доказами у справі підтверджено, що позивачем здійснено передоплату на користь відповідача у справі у розмірі 270000,00 доларів США, з яких відповідачем було повернуто 60000,00 доларів США, а залишок неповернутих коштів становить 210000,00 доларів США. 
Разом з тим, відповідачем у відзиві не заперечується того, що ним було укладено договір з позивачем, отримано від позивача 270000,00 доларів США попередньої оплати, з яких відповідачем було повернуто 60000,00 доларів США, залишок неповернутих коштів становить 210000,00 доларів США. 
Пунктом 4.1. договору передбачений обов`язок покупця (позивача у справі) сплатити за товар загальною вартістю 675000 доларів США кошти у розмірі 40% від вартості товару у вигляді передоплати після підписання договору, що становить 270000 доларів США, шляхом їх перерахунку на розрахунковий рахунок постачальника (відповідача у справі), про що також зазначено у рахунку-проформі №04/24 від 24.07.2024.
Водночас, згідно з п. 3.1. договору передбачений строк поставки товару - протягом 14 днів з моменту перерахування покупцем попередньої оплати, відповідно до п. 4.1.1. цього договору.
За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц).
Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).
Зі змісту ст. ст. 525, 526, 663, 693 ЦК України вбачається, що покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі невиконання продавцем зобов`язання передати товар у строк, встановлений або договором поставки, або визначений відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 924/277/19.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Щодо цього, суд враховує, що сторони у договорі поставки (у п.3.1. договору) визначили строк (термін) поставки товару, додаткові угоди з цього приводу не укладали (доказів протилежного суду не надано).
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Отже, так як відповідач після отримання 01.08.2024 від позивача 270000 доларів США попередньої оплати у порушення умов п. 3.1. договору 14-денний термін не поставив позивачу товар загальною вартістю 675000 доларів США, то він є таким, що з 16.08.2024 прострочив виконання свого зобов`язання за договором щодо поставки товару на вказану суму.
Водночас суд враховує, що крім права позивача вимагати повернення попередньої оплати у випадку невиконання відповідачем свого зобов`язання по поставці товару, яке передбачено ч.2 ст.693 ЦК України, сторони при укладенні договору у п.9.4. також узгодили, що у випадку порушення строку поставки товару на 15 і більше календарних днів, покупець має право в односторонньому порядку повністю або частково відмовитися від договору шляхом письмового повідомлення та вимагати повернення сплачених коштів. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» стверджує, що, керуючись п.9.4 договору, а також положенням ч. 2 ст. 693 ЦК України, позивач 17.01.2025 направив відповідачу на його електронну та поштову адреси досудову вимогу-повідомлення вих. №01/01 про розірвання договору в зв`язку з відмовою від нього та про необхідність сплати 285010,90 доларів США (що включає суму основного боргу та пені). Згідно доводів позивача, направлення відповідачу такої досудової вимоги-повідомлення №01/01 від 17.01.2025 підтверджується долученими до позовної заяви копією фіскального чеку про оплату рекомендованого поштового відправлення №RB040530664UA від 17.01.2025, адресованого Icon Marketing s.r.o та скріншотом направлення електронного листа, в якому електронні пошти відправника і одержувача зазначені неповно, так як вказана неповна електронна пошта відправника: office@vnk.interna... і неповна електронна пошта одержувача: iconmarke… 
Відповідач у відзиві на позовну заяві та представник відповідача у вступному слові, не заперечивши фактичні обставини справи, водночас заперечили отримання такої досудової вимоги-повідомлення вих. №01/01 від 17.01.2025, вказавши, що долучені позивачем до позовної заяви вказані докази відправки не є належними і достовірними такого відправлення означеного листа про розірвання договору в зв`язку з відмовою від нього та про необхідність сплати 285010,90 доларів США.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст.ст. 13, 74 ГПК України).
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Суд враховує, що частиною 6 ст.91 ГПК України передбачено, що, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Однак, відповідач не подавав суду клопотання відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України про витребування у позивача оригіналу електронного листування за 17.01.2026 про направлення відповідачу досудової вимоги-повідомлення вих. №01/01 від 17.01.2025 електронною поштою, та не надав суду іншого листа, отриманого від ТОВ «ВНК Україна», враховуючи, що направлення позивачем відповідачу (Icon Marketing s.r.o) рекомендованого поштового відправлення №RB040530664UA від 17.01.2025 підтверджено копією фіскального чеку про оплату такого поштового відправлення.
Отже, надаючи оцінку доводам сторін щодо направлення позивачем відповідачу досудової вимоги-повідомлення вих. №01/01 від 17.01.2025 про розірвання договору в зв`язку з відмовою від нього та про необхідність сплати 285010,90 доларів США (що включає суму основного боргу та пені), оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх взаємозв`язку один з одним, застосувавши при ухваленні рішення принципи змагальності та вірогідності доказів, суд дійшов висновку, що аргументи позивача про направлення 17.01.2025 позивачем відповідачу на його електронну та поштову адреси такої досудової вимоги-повідомлення вих. №01/01 є більш вірогідними.
Більше цього, суд зазначає, що у випадку прострочення відповідачем свого зобов`язання по поставці товару після отримання попередньої оплати, право позивача вимагати повернення попередньої оплати передбачено ч.2 ст.693 ЦК України, та у цьому випадку позивач може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. 
З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи відповідача, висловлені ним у відзиві, щодо того, що позов є передчасним та він не був в належний спосіб повідомлений про розірвання договору та необхідність повернення здійсненої попередньої оплати за договором.
Щодо цього, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №504/3770/15 зазначено: "У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження №61-175сво21) вказано, що "оскільки статтею 530 ЦК України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі №3-127гс11 зроблено висновок, що "оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту".
Отже, суд задовольняє позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь залишку неповернутих коштів попередньої оплати у розмірі 210000,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долару США на день подання позову становить 8826825,00 грн.
Щодо нарахування пені
Додатково позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені у розмірі 75010,90 доларів США.
Так, у пункті 9.1. договору сторони погодили, що у випадку порушення строку поставки товару (в т. ч. виготовлення, відвантаження, доставки), або строку заміни неякісного товару, або строку усунення недоліків неякісного товару, постачальник виплачує покупцю неустойку в розмірі чинної подвійної облікової ставки Національного банку України, від вартості такого своєчасно не поставленого або неякісного товару, за кожен день прострочення.
Як було вказано вище, враховуючи, що відповідач після отримання 01.08.2024 від позивача 270000 доларів США попередньої оплати у порушення умов п. 3.1. договору 14-денний термін не поставив позивачу товар, то він є таким, що з 16.08.2024 прострочив виконання свого зобов`язання за договором щодо поставки товару на загальну суму 675000 доларів США.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені); відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК).
Сплата неустойки (штрафу) та відшкодування збитків характеризуються загальним поняттям "санкція" - визначена міра майнових чи інших невигідних для особи наслідків невиконання вимог закону та / або умов договору.
Частиною 1 ст. 549 ЦКУ передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
На підставі п. 9.1. договору з урахуванням того, що станом на 16.08.2024 у відповідача є прострочення з поставки товару на суму 675000 доларів США, то ТОВ «ВНК Україна» вправі вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі 75010,90 доларів США за весь період прострочення, тобто з 16.08.2024 по 17.01.2025. 
Судом здійснено арифметичну перевірку нарахованих штрафних санкцій, які розраховані позивачем правильно. 
Відповідач у відзиві вказав про неправильно нарахований позивачем розмір неустойки, який визначений у розмірі 75010,90 гривень. Однак, суд відхиляє такі аргументи відповідача, так як зазначає про описку позивачем в зазначені назви валюти, так як позовні вимоги позивачем наведені у доларах США, що відповідає встановленим обставинам справи. 
Водночас, суд при самостійній перевірці такого розрахунку встановив правильність визначення розміру пені в сумі 75010,90 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долару США на день подання позову становить 3152895,65 грн, яка нарахована за невиконання відповідачем умов договору поставки №157/07 від 24.07.2024 щодо поставки товару в сумі 675000 доларів США за період прострочення, тобто з 16.08.2024 по 17.01.2025. 
Більше цього, заявивши у відзиві клопотання про зменшення розміру пені до 7501,09 доларів США (що дорівнює 10% від заявленої суми), відповідач за таких обставин не заперечив правильність здійсненого позивачем нарахування пені в сумі 75010,90 доларів США.
Отже, позові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» про стягнення з Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) 75010,90 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долару США на день подання позову становить 3152895,65 грн неустойки, нарахованої за невиконання відповідачем умов договору поставки №157/07 від 24.07.2024, є підставними та обгрунтованими, підтвердженими перевіреними судом доказами. 
Щодо права суду зменшити розмір неустойки за клопотанням відповідача.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд зауважує, що судова практика щодо застосування вказаних положень ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17 від 03.04.2024 у справі №924/706/23 та багато інших) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18 у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Зі змісту ч. 3 ст. 551 ЦК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).
Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236 - 238 ГПК України).
Так, ст. 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Водночас, суд зазначає, що на підставі ч. 3ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду 15.02.2023 у справі №920/437/22, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 29.05.2023 у справі №904/907/22, від 20.12.2023 у справі №916/2263/22.
Суд враховує, що станом на день ухвалення рішення відповідач не сплатив жодних коштів у рахунок повернення спірної попередньої оплати в сумі 210000 доларів США та водночас, заперечує проти задоволення позовних вимог ТОВ «ВНК Україна», вказуючи, що Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) мало намір виконати зобов`язання в натурі (поставити безпілотні літальні апарати), не надаючи жодних доказів з цього приводу, так і не надаючи жодних доказів на обгрунтування поважних причин не виконання своїх зобов`язань по поставці товару.
За встановлених обставин справи розмір неустойки, який становить 11,11 відсотків від суми прострочення виконання зобов`язання по поставці товару в сумі 675000 доларів США, не є очевидно не співмірним.
Суд зазначає, що дії відповідача в процесі укладання договору поставки, на підставі якого у нього виникли зобов`язання, вказують на необгрунтоване ухилення від цивільного обов`язку, що не відповідає принципам доброї совісті та торговим звичаям. Також про зловживання цивільними правами свідчить і ухиляння відповідача від вимоги щодо повернення позивачеві як покупцю грошових коштів, що були попередньо перераховані відповідачеві для здійснення поставки товару. В подальшому, навіть отримавши документи про звернення позивача до господарського суду із позовом та про відкриття справи про стягнення коштів на користь позивача, відповідач продовжує без жодних правових підстав утримувати у себе грошові кошти. Така поведінка є протиправною, суперечить не лише нормам цивільного права та звичаям ділового обороту, а також нормі ст. 19 ГПК України, як права, що встановлює стандарт належної поведінки: особа, яка порушила права і законні інтереси іншої особи, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Отже, враховуючи, що за відсутності обставин справи, які би свідчили про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, у випадку її безпідставного зменшення - це призведе до порушення принципу рівності сторін та порушення балансу інтересів сторін, суд, дослідивши наявні у справі докази, виснує про відсутність обставин справи, які би вказували про право суду зменшити заявлену до стягнення позивачем неустойку.
За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» про стягнення з Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) 75010,90 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долару США на день подання позову становить 3152895,65 грн неустойки, нарахованої за невиконання відповідачем умов договору поставки №157/07 від 24.07.2024, підлягають задоволенню повністю.
Суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву від 06.05.2026, про недотримання позивачем вимог ч. 1 та 3 ст. 10 ГПК України щодо ведення судочинства державною мовою, так як частина долучених до позову письмових доказів, зокрема ключові платіжні документи, складені іноземною мовою, проте позивач не надав суду їхнього офіційного та засвідченого перекладу на українську мову.
Щодо цього суд зазначає, що 27.01.2025 від представника позивача - адвоката Білоцерковець Ю.С. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від 24.01.2025 про долучення додаткових доказів (зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/623/25 від 27.01.2025), згідно з яким до матеріалів справи долучені, зокрема, копії нотаріально посвідчених перекладів з англійської мови на українську мову рахунку - проформи №04/24 від 24.07.2024 на суму 675000,00 доларів США, рахунку ТОВ «Айкон Маркетинг» (Icon Marketing s.r.o) від 01.08.2024 на суму 270000,00 доларів США; кредитних переказів про повернення ТОВ «Айкон Маркетинг» (Icon Marketing s.r.o) ТОВ «ВНК Україна» попередньої оплати за договором: від 01.10.2024 - на суму 10000,00 доларів США; від 07.10.2024 - на суму 20000,00 доларів США; від 11.10.2024 - на суму 10000,00 доларів США; від 14.11.2024 - на суму 10000,00 доларів США; від 02.01.2025 - на суму 10000,00 доларів США.
Розподіл судових витрат
Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
Відтак, оскільки спір виник через неправильні дії відповідача та судом повністю задоволені позовні вимоги у справі, на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 143756,64 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 231, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) (місцезнаходження - Словацька республіка, місто Братіслава, вулиця Прі Смальтовні, 3603/4, поштовий індекс 85101, реєстраційний номер у Словацькій республіці - 51114526) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» (код ЄДРПОУ - 44745567, місцезнаходження - Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, площа Народна, будинок, 4, поштовий індекс - 88008) 285010,90 доларів США (двісті вісімдесят п`ять тисяч десять доларів США 90 центів), що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долару США на день подання позову становить 11979720,65 грн (одинадцять мільйонів дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять гривень 65 копійок), з яких: 210000,00 доларів США (двісті десять тисяч доларів США), що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долару США на день подання позову становить 8826825,00 грн (вісім мільйонів вісімсот двадцять шість тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок) - основний борг за договором поставки №157/07 від 24.07.2024 і 75010,90 доларів США (сімдесят п`ять тисяч десять доларів США 90 центів), що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долару США на день подання позову становить 3152895,65 грн (три мільйони сто п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень 65 копійок) - неустойка, нарахована за невиконання відповідачем умов договору поставки №157/07 від 24.07.2024.
Стягнути з Айкон Маркетинг товариство з обмеженою відповідальністю (Icon Marketing s.r.o) (місцезнаходження - Словацька республіка, місто Братіслава, вулиця Прі Смальтовні, 3603/4, поштовий індекс 85101, реєстраційний номер у Словацькій республіці - 51114526) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНК Україна» (код ЄДРПОУ - 44745567, місцезнаходження - Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, площа Народна, будинок, 4, поштовий індекс - 88008) 143756,64 грн (сто сорок три тисячі сімсот п`ятдесят шість гривень 64 копійок) у повернення сплаченого судового збору.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повне рішення складене 06.07.2026.

Суддя С.В. Сисин