КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 377/769/25
провадження номер № 22-ц/824/5523/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Костроміної Вікторії Анатоліївни на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 02 грудня 2025 року у складі судді Теремецької Н.Ф., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 листопада 2017 року, шляхом зміни способу їх стягнення з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 000 грн 00 коп. на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
20 жовтня 2025 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву від 16 жовтня 2025 року, у якій просив зупинити провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, посилаючись на те, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації та перебуває у складі Збройних Сил України. На підтвердження цих обставин ОСОБА_2 долучив до заяви такі документи: довідку Державної прикордонної служби України про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №08/620 від 08 серпня 2024 року; довідку військової частини НОМЕР_1 від 25 вересня 2025 року про те, що він з 15 вересня 2023 року по цей час проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 ; довідку військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2024 року № 08/4150 про те, що він з 15 вересня 2023 року по цей час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 01 квітня 2024 року по цей час безпосередньо бере участь в бойових діях або забеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях (а.с.61-64).
07 листопада 2025 року ОСОБА_2 вдруге подав до суду першої інстанції через Електронний суд заяву, у якій просив на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України зупинити провадження у даній справі до припинення перебування його у складі Збройних Сил України у військовій частині Державної прикордонної служби України, що переведені на воєнний стан. До вказаної заяви ОСОБА_2 долучив такі документи: довідку військової частини НОМЕР_1 від 05 листопада 2025 року №08/6524 про те, що він з 15 вересня 2023 року по цей час проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 ; копію посвідчення серії НОМЕР_2 , видане на його ім`я 16 вересня 2024 року; копію довідки Державної прикордонної служби України про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №08/620 від 08 серпня 2024 року (а.с.94-97).
Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 02 грудня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задоволено.
Зупинено провадження у справі №377/769/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та з 15 вересня 2023 року по цей час проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) Державної прикордонної служби України. Тобто перебуває у складі утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, що представником позивача не заперечується і підтверджується наданими відповідачем суду довідками, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_2 щодо продовження розгляду справи, приймаючи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. При цьому, суд зазначив, що надання доказів на підтвердження того, що військова частина, в якій проходить військову службу відповідач, переведена на військовий стан і що ОСОБА_2 безпосередньо приймає участь у бойових діях, законом не вимагається.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Костроміна В.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про зупинення провадження у даній справі залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 особисто та безпосередньо виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій на час розгляду справи, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, ні через представника.
Вказує, що додані документи до заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі від 20 жовтня 2025 року не містять інформації про те, що ОСОБА_2 особисто (безпосередньо) бере участь у бойових діях на час розгляду справи. Зазначає, що у довідці № 08/620 від 08 серпня 2024 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, вказано, що ОСОБА_2 лише 01 квітня 2024 року, 27 квітня 2024 року та 02 травня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а в довідці № 08/5689 від 25 вересня 2025 року вказано, що ОСОБА_2 проходить військову службу у військові частині НОМЕР_1 , але інформації або даних, що він особисто виконує бойові завдання у зоні бойових дій не вказано. Також вказує, що у довідці № 08/4150 від 07 вересня 2024 року зазначено, що ОСОБА_2 по даний час, тобто по 07 вересня 2024 року (дата видачі довідки) безпосередньо брав участь у бойових діях.
Водночас, довідок, виписок або інших документів, які містять інформацію про те, що ОСОБА_2 особисто (безпосередньо) бере участь у бойових діях на час розгляду справи відповідач не надав, а тому надані відповідачем довідки про те, що він є військовослужбовцем, не є належними або достатніми доказами для наявності підстав застосування п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. 
Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вибірково послався на деякі пункти постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22 (провадження №14-74цс25), а не на постанову взагалі та не вказав, що предметом спору було встановлення порядку користування жилим приміщенням, тобто відсутні інтереси дитини. 
Також вважає, що суд першої інстанції не врахував, що спільний син позивача із відповідачем є малолітнім, потребує особливої, додаткової уваги з боку держави та її батьків, а стягнення аліментів (зміна способу стягнення аліментів) на їх утримання є одним зі способів захисту інтересів дитини. Так, при розгляді чутливої категорії спорів першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, водночас суд має забезпечити розумний строк розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані ст.ст.251 та 252 ЦПК України. Ст.251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від ст.252 ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Отже правила, визначені п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.
У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 513/475/24 (провадження № 14-74цс25), на яку послався суд першої інстанції, зазначено:
«1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;
2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;
3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні…
Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця щодо продовження розгляду справи, Велика Палата Верховного Суду вважає оскаржувану ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року такою, що відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України».
У даній справі судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданих відповідачем ОСОБА_2 документів, а саме:
довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 08/620, виданої 08 серпня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_4 (військова частина НОМЕР_1 ), з якої слідує, що інспектор прикордонної служби 1 категорії - начальник третьої групи другого вогневого відділення другої прикордонної застави артилерійських гармат третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ОСОБА_2 , дійсно у період 01 квітня 2024 року, 27 квітня 2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, АДРЕСА_2 ;
довідки військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2024 року №08/4150, з якої вбачається, що інспектор прикордонної служби 1 категорії - начальник третьої групи другого вогневого відділення другої прикордонної застави артилерійських гармат третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 з 15 вересня 2023 року по цей час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 01 квітня 2024 по цей час безпосередньо бере участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії Російської Федерації проти України в Донецькій та Луганських областях;
довідки № 08/5689 від 25 вересня 2025 року та довідки № 08/6524 від 05 листопада 2025 року, виданих військовою частиною НОМЕР_1 , з яких вбачається, що сержант ОСОБА_2 з 15 вересня 2023 року по цей час проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) Державної прикордонної служби України.
Отже, враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в період дії воєнного стану, що підтверджується наданими ним документами, що є об`єктивною обставиною, яка перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_2 щодо продовження розгляду справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не надав документів, які містять інформацію про те, що він особисто (безпосередньо) бере участь у бойових діях на час розгляду справи, а тому представник позивача вважає, що надані відповідачем довідки про те, що він є військовослужбовцем, не є належними доказами для наявності підстав застосування п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, є безпідставними, оскільки правовий аналіз вказаної норми процесуального закону свідчить про те, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, а не винятково прийняття участі у бойових діях на час розгляду справи. 
При цьому колегія суддів враховує, що приписи п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України є імперативними, і вказана норма процесуального закону є чинною. 
Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22, на яку послався суд першої інстанції, є нерелевантною, та як стосується предмету спору щодо порядку користування жилим приміщенням, а не інтересів дитини, то вони не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній постанові від 12 листопада 2025 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо вирішення питання про зупинення провадження у справі, стороною якої є військовослужбовець, і такий висновок не пов`язується з предметом спору чи характером спірних правовідносин між сторонами у справі. 
Також апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, позивачка не позбавлена права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідного клопотання.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, суддею додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Костроміної Вікторії Анатоліївни залишити без задоволення.
Ухвалу судді Славутицького міського суду Київської області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий 

Судді: