ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 761/43992/23
провадження № 61-15558св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
заявниця -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - начальник Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Тетяна Олександрівна, Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду 
м. Києва, у складі судді Саадулаєва А. І., від 13 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., 
Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., від 13 листопада 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
1. 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т. О., Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Деснянського ВДВС).
2. Скарга обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року у справі № 2-10654/10 було задоволено позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
3. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 
2024 року у справі № 2-10654/10 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну сторони виконавчого провадження, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала суду не оскаржена та набрала законної сили.
4. У 2024 році  ОСОБА_1 довідалась про наявність обтяження у вигляді арештів майна. Після чого звернулася до Деснянського ВДВС щодо надання інформації про виконавчі провадження, в рамках яких були застосовані відповідні обтяження.
5. У відповідь ВДВС їй повідомив, що на виконанні перебували виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 у яких були накладені арешти на все нерухоме майно ОСОБА_1 .
6. Крім того, було повідомлено, що надати більш детальну інформацію щодо ходу виконання виконавчих проваджень, або надати копії матеріалів виконавчого провадження відділ не має можливості, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищені за закінченням терміну зберігання.
7. Виконавче провадження № НОМЕР_3 було відкрито на підставі виконавчого листа від 05 жовтня 2012 року № 2-10654/10, виданого на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року у справі № 2-10654/10.
8. У рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 були накладені обтяження № 49435069, 49434950, 13181941, зареєстровані на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 474/14, виданої 30 жовтня 2012 року, предмет обтяження - все нерухоме майно боржника.
9. У січні 2025 року заявниця звернулася до начальника Деснянського ВДВС із заявою, в якій просила зняти обтяження (арешт) 49435069, 49434950, 13181941 та виключити ці записи з реєстру обтяжень.
10. 08 лютого 2025 року вона отримала відповідь від 03 лютого 2025 року, в якій їй було повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арештів з майна та вилучення відповідних обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.
11. Вказує, що про порушення своїх прав довідалась, отримавши 08 лютого 
2025 року лист-відповідь від 03 лютого 2025 року, після чого в десятиденний строк звернулась до суду з цією скаргою.
12. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:
- поновити строк для звернення із скаргою, визнавши причини пропуску строку на її подання поважними;
- визнати бездіяльність начальника Деснянського ВДВС Шило Т. О., що полягає у не знятті арешту з майна, а саме обтяжень за реєстраційними номерами: 49435069, 49434950, 13181941, та у не виключенні з Державного реєстру речових прав та Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна даних записів про обтяження - неправомірною;
- зобов`язати начальника або уповноважену особу Деснянського ВДВС зняти арешт з майна боржника  ОСОБА_1 , реєстраційні номери записів про обтяження: 49435069, 49434950, 13181941.
Короткий зміст судових рішень
13. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 
2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 13 листопада 2025 року, скаргу залишено без розгляду.
14. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявниця без поважних причин пропустила строк подання скарги, оскільки дізналася про порушення своїх прав ще у вересні 2024 року. При цьому суди відхилили доводи заявниці про те, що вона дізналася про порушення своїх прав 08 лютого 2025 року, врахувавши зміст листа Деснянського ВДВС від 17 вересня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав для зняття арештів з її майна.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
16. 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року.
17. Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 ,витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 761/43992/23, які у лютому 2026 року надійшли до Верховного Суду.
18. Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час вирішення скарги на дії державного виконавця.
20. Вказує, що у заяві від 09 вересня 2024 року, з якою вона звернулась до Деснянського ВДВС, не ставилось питання про зняття арештів. Цю заяву вона подала з метою отримання інформації про обтяження та відомостей про виконавчі провадження, в рамках яких вони були накладені.
21. Вважає, що суди помилково вказали на її обізнаність із порушенням прав з вересня 2024 року, оскільки про порушення своїх прав у зв`язку з неможливістю зняття накладених арештів та обтяжень, вона довідалась лише за результатами розгляду її звернення до начальника ВДВС, в якому було порушено питання про зняття відповідних арештів.
22. Зауважує, що захист її прав має бути здійснений саме в порядку подання скарги, а не позову. При цьому подані нею за подібних обставин скарги щодо інших обтяжень, були задоволені судами у справах № 750/2303/25, 
№ 750/2310/25.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Встановлені судами обставини
23. 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 отримала відповідь Деснянського ВДВС, зміст якої зводиться до того, що у відділі відсутні правові підстави для зняття арештів з майна ОСОБА_1 , оскільки відділ не володіє інформацією щодо сплати боргу згідно виконавчих документів або про рішення суду якими виконавчі документи визнані такими, що не підлягають виконанню чи скасовані у встановленому законом порядку.
24. До скарги ОСОБА_1 додана копія відповіді начальника Деснянського ВДВС від 03 лютого 2025 року, в якій зазначено про відсутність підстав для зняття арештів з майна ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
25. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
26. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
27. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. У статті 4471 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
29. Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
30. Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
31. З матеріалів справи вбачається, що листом начальника Деснянського ВДВС Шило Т. О. від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 фактично відмовлено у знятті арештів з її майна. Отримавши вказаний лист 08 лютого 2025 року, заявниця 17 лютого 2025 року звернулася до суду зі скаргою з дотриманням строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.
32. Суди попередніх інстанцій цих обставин не врахували та помилково виходили з того, що строк передбачений статтею 449 ЦПК України має обчислюватись із вересня 2024 року.
33. У поданій до суду скарзі ОСОБА_1 оскаржує саме бездіяльність начальника Деснянського ВДВС пов`язану з відмовою у знятті арештів оформлену листом від 03 лютого 2025 року.
34. Також необхідно враховувати, що в цьому випадку стверджувана заявницею бездіяльність має триваючий характер. 
35. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 лютого 2026 року у справі № 2-9697/2010, відповідно до яких арешт на майно боржника, що продовжує існувати за відсутності обставин, які виправдовують мету його існування, створює триваюче порушення прав заявника як власника майна, що утримується під арештом.
36. Оскільки суди попередніх інстанцій не вирішували скаргу 
ОСОБА_1 по суті, справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
37. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
38. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
39. Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 
2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 
2025 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович