Справа № 348/2557/25 
Провадження № 22-ц/4808/818/26 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Надвірнянського районного суду від 18 лютого 2026 року під головуванням судді Міськевич О.Я. у м. Надвірна,
в с т а н о в и в:
В жовтні 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.04.2017 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку.
На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов кредитного договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала і не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також за іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.10.2025 має заборгованість у розмірі 95 656,06 грн, яка складається із: 67 688,27 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 27 967,79 грн – загальний залишок заборгованості за відсотками, яку АТ «А-БАНК» просило стягнути на свою користь.
Заочним рішення Надвірнянського районного суду від 18 лютого 2026 року задоволено частково позов АТ «Акцент-Банк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.04.2017 у розмірі 42 120,65 грн та 1666,58 грн сплаченого судового збору.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 27 967,79грн.
У апеляційній скарзі представник АТ «Акцент-Банк»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог. Вважає, що рішення в оскаржувані частині постановлене з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.
Зазначає, що суд посилався на відсутність підпису позичальника на умовах і правилах надання банківських послуг та тарифах.
Однак, відповідач в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно ознайомлюватися з змінами до них, викладеними на сайті банку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалась кредитом, значить ознайомилася з умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
Банком станом на час укладання договору на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано відповідачу всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.
Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007 і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів.
Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, а на підтвердження вірності розрахунку банк надавав суду банківську виписку.
Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги АТ «А-Банк» в повному обсязі.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Встановлено, що 10.04.2017 між АТ «А-Банк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 9).
В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомлений та згодний з умовами вказаного договору.
Вказані Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи підпису позичальника (відповідача) не містять.
Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 було надано в розпорядження кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до довідки АТ "А-Банк" ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки та видано наступні картки : № НОМЕР_2 строком дії до грудня місяця 2031 року ; № НОМЕР_3 строком дії до грудня місяця 2031; № 5169157302793801 строком дії до вересня місяця 2020 року; № НОМЕР_4 строком дії до березня місяця 2022 року; № НОМЕР_5 строком дії до червня місяця 2022 року;
Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами.
З довідки за лімітами, наданої АТ «Акцент-Банк» за період з 10.04.2017 по 09.10.2025 року вбачається, що 10.04.2017року клієнтом встановлено кредитний ліміт, 15.03.2024 року банком кредитний ліміт збільшено до 35 000,00 грн.,15.07.2024року банком було збільшено кредитний ліміт до 70 000,00 грн., а 25.09.2024 клієнтом зменшено кредитний ліміт до 67 700,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від10.04.2017 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 09.10.2025 року складає 95 656,06 грн, яка складається з: 67 688,27 грн заборгованість за тілом кредитом; 27 967,79 грн заборгованість за відсотками за користуванням кредитом.
У матеріалах справи міститься банківська виписка по рахунку № НОМЕР_6 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 19.10.2017 по 01.10.2025 року, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5. З цієї виписки вбачається рух коштів по вказаному рахунку, де сума витрат складає 120750,72 грн, сума зарахувань 25567,62 грн, сума комісій 2 693,32 грн, сума кешбеку 8,91 грн, останній платіж здійснено 01.11.2024 року. Також із вказаної виписки вбачається, що в розмір заборгованості ОСОБА_1 враховувались списання відсотків, комісії за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із положеннями ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.
Задовольняючи частково позов АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції вказав, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, яка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості містить детальний розпис нарахованої заборгованості, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником.
На спростування вказаної заборгованості відповідач свого контррозрахунку не надав.
Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача тільки залишок суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 120,65 грн, розрахованої як різниця від суми витрат (67688, 27 грн та суми зарахувань (25567,62 грн ). 
Суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку (кредитору) не повернуті, а тому відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку в будь-який час.
При цьому суд вказав, що не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.
Судом першої інстанції також враховано, що вказані Умови та Правила надання банківських послуг, які разом з тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.
Суд вказав на відсутність правових підстави для стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за відсотками (нарахованими та простроченими).
Встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» не є складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за наданим кредитом.
Встановивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за наданим кредитом в сумі тільки 42 120,65 грн розрахованої як різниця від суми витрат.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апелянта, що боржник користувалася кредитом і ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними є необгрунтованими.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, окрім заборгованості за кредитом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на витяг з тарифів банку та витяг з умов та правил, які розміщені на сайті (https://a-bank.com.ua/terms), як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ «А-Банк».
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.
У зв`язку з неодноразовою зміною умов та правил, що розміщені на офіційному сайті банку кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що витяг з тарифу по користуванню кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил, які містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ «А-Банк» заборгованості за нарахованими та простроченими процентами за користування кредитом.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване заочне рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 18 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 01 травня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           О.О. Томин