ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 року м. Дніпро Справа № 904/493/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Панна С.П.) від 10.06.2025р. у справі № 904/493/25

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, 02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд.11, код ЄДРПОУ 23311317
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ЮКРЕЙН", 49000, м. Дніпро, вул. Будівельників, буд.34, код ЄДРПОУ 41629320
про стягнення 344 587,20 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ЮКРЕЙН", в якій просить стягнути пеню у розмірі 344 587,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням виконання відповідачем умов договору №307-24 про закупівлю добових польових наборів продуктів (раціон1-10), в частині строків поставки товару та передбаченої умовами договору відповідальністю.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025р. у справі № 904/493/25 у позовних вимогах відмовлено в повному обсязі; судові витрати покладено на позивача. 
Рішення мотивовано тим, що порушення строків поставки було незначним та спричиненим об`єктивними обставинами воєнного часу, відповідач вжив усіх залежних від нього заходів для виконання договору, повністю поставив товар, сплатив частину пені та кошти за банківською гарантією, у зв`язку з чим суд не вбачав підстав для задоволення вимог про стягнення заявленої пені.
Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025р. у справі № 904/493/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд безпідставно визнав наявність форс-мажорних обставин, не врахував умови договору, якими військова агресія РФ та відсутність електропостачання виключені як підстави для невиконання зобов`язань, не перевірив дотримання відповідачем порядку повідомлення про форс-мажор та в цілому його наявності, не надав належної оцінки розрахунку пені. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про врахування сплаченої банківської гарантії та часткової сплати штрафних санкцій, як підстави для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки вказане не замінює обов`язку зі сплати передбаченої договором пені. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2025 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.
На підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку із відпусткою судді Паруснікова Ю.Б., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025р., для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Кощеєва І.М. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, її розгляд призначено в судове засідання на 02.12.2025р. о 10:00 год. 
01.12.2025 у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили заміну судді-члена колегії, а саме вихід на роботу судді Паруснікова Ю.Б. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 904/493/25, за результатами якої для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.
У зв`язку зі зміною складу колегії суддів судове засідання 02.12.2025р. не відбулося. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 04.03.2026р. о 17:15 год.
04.03.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 20.05.2026р. о 16:45 год. 
У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Паруснікова Ю.Б. у відрядженні та неможливістю проведення судового засідання 20.05.2026р., розгляд апеляційної скарги у справі № 904/493/25 не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2026 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 15.06.2026р. о 14:15 год. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд у рішенні задовольнив клопотання відповідача та змінив розмір неустойки згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України. Зазначає, що зобов`язання за договором виконано у повному обсязі, товар поставлено та прийнято позивачем, а доказів завдання збитків унаслідок прострочення не надано. Відповідач посилається на наявність об`єктивних обставин, пов`язаних із воєнним станом, зокрема обстрілами, перебоями в електропостачанні, мобілізацією працівників та зупинками виробництва, а також на вжиття ним заходів для належного виконання договору і повідомлення позивача про необхідність перенесення строків поставки. Крім того, відповідач вказує на сплату банківської гарантії, відсутність недобросовісної поведінки зі свого боку, стратегічне значення підприємства для забезпечення потреб держави та Збройних Сил України, а також вважає заявлену до стягнення пеню надмірною і неспівмірною наслідкам порушення, що є підставою для її зменшення або відмови у стягненні. Також до відзиву надано докази наслідків ракетного обстрілу об`єктів відповідача, який стався після прийняття судом рішення.
Позивач у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача та зазначив, що банківська гарантія і пеня є самостійними та невзаємовиключними способами забезпечення виконання зобов`язань, а тому сплата коштів за гарантією не звільняє відповідача від обов`язку сплатити передбачену договором пеню. Також апелянт вказав, що для стягнення неустойки не вимагається доведення фактичних збитків кредитора, а прострочення поставки товару негативно вплинуло на забезпечення потреб Державної прикордонної служби України. Крім того, апелянт наголосив на обов`язковості виконання погоджених сторонами умов договору та відсутності підстав для звільнення відповідача від відповідальності через складність господарської діяльності в умовах воєнного стану. Також позивач заперечив проти долучення поданих відповідачем в апеляційному провадженні доказів, посилаючись на те, що вони були створені після ухвалення рішення суду першої інстанції та не можуть бути прийняті відповідно до вимог процесуального законодавства.
03.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про призначення у справі комплексної судової економічної експертизи на вирішення якої слід поставити питання: чи відповідає наявний у матеріалах справи проведений Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України розрахунок пені за прострочення поставки товару за Договором №307-24 про закупівлю добових польових наборів продуктів (раціон1-10) умовам Договору та первинним документам щодо поставки товару за цим Договором.
Відповідач вказує, що розрахунок пені, наведений позивачем у позові, здійснено за 40 періодів прострочення, які, на думку відповідача, визначено позивачем неправильно, всупереч умовам Договору. Звідси, й суми пені за кожен з періодів прострочення та загальна сума пені визначені позивачем також неправильно.
04.03.2026 позивач подав заперечення на клопотання відповідача про призначення експертизи. Посилається, що перевірка нарахування пені та штрафу - це прості математичні операції згідно з умовами Договору та законом. Такі дії не потребують спеціальних економічних знань, а зводяться до правової оцінки умов Договору та арифметичного підрахунку, що належить до виключної компетенції суду. Питання, яке позивач пропонує поставити перед експертом, сформульоване таким чином, що йдеться про перевірку правильності застосування умов Договору. Однак тлумачення Договору, визначення його змісту та правових наслідків його порушення належить виключно до компетенції суду. Експерт не може підміняти суд при вирішенні правових питань, зокрема щодо відповідності розрахунку умовам договору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 25.10.2024р. між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ЮКРЕЙН" (Постачальник) укладено договір № 307-24 про закупівлю добових польових наборів продуктів (раціон1-10) (далі – Договір).
Відповідно до п.1.1. Постачальник зобов`язується у 2024 році поставити Товароодержувачу добові польові набори продуктів (раціон 1-10), код ДК 021:2015: 15890000-3 "Продукти харчування та сушені продукти різні", асортимент, кількість, ціна, інформація та технічна документація наведені в Специфікації (Додаток 1) та Технічному описі (Додаток 2) до цього Договору (далі -Товар), а Покупець прийняти та оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, Товароодержувачем є уповноважена особа за місцем поставки Товару згідно зі Специфікацією (Додаток 1).
Згідно з п.1.2. Товар повинен відповідати Специфікації (Додаток 1), що є невід`ємною частиною цього Договору (далі - Специфікація).
Відповідно до п.3.1. загальна вартість по Договору становить 44 712 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 20 % 7 452 000,00 грн.
Згідно з п.5.1. заявка направляється Постачальнику не пізніше 10 календарних днів від граничного терміну поставки шляхом передбаченим пунктом 12.2 Договору. На підтвердження отримання Заявки, Постачальник надсилає протягом одного календарного дня на електронну адресу Покупця лист- гіідтвердження про отримання такої Заявки. У разі відсутності листа-підтвердження у зазначений строк. Заявка вважається прийнятою Постачальником у повному обсязі та підлягає виконанню. Доказом, що свідчить про отримання Постачальником Заявки вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену @dpsu.gov.ua (провайдера) або документ, який підтверджує направлення паперового листа оператором поштового зв`язку (з додаванням опису вкладення).
Графік постачання (Додаток 4), що є невід`ємною частиною цього Договору, є орієнтовним та уточнюється Заявками. Допускається дострокова поставка Товару за погодженням Сторін
Відповідно до п.5.2. місце поставки товару, визначено в Специфікації до цього Договору, покупець залишає за собою право змінити місце поставки товару, про що сторони укладають Додаткову угоду до цього Договору яка є його невід`ємною частиною. 
Уповноваженою особою (уповноваженими особами) Постачальника складається акт приймання-передавання товару (далі - акт або акт приймання-передавання товару) (Додаток 3) у трьох примірниках (перший - Товароодержувачу, другий - Покупцю, третій - Постачальнику) та надається Покупцю до моменту здійснення поставки Товару. Покупець повертає Постачальнику підписані акт приймання-передавання товару та акт приймання-передачі запасів, які Постачальник надає в день поставки Товароодержувачу разом з Товаром та документами, визначеними п. 5.4. цього Договору (п. 5.8. договору).
Як свідчать матеріалами справи, на виконання Договору відповідачем поставлено, а позивачем прийнято та оплачено Товар, що підтверджується актами приймання – передавання Товару:
№ 2138/1 від 29.11.2024 р.; № 9953/2 від 05.12.2024 р.; № 1495/1 від 05.12.2024 р.; № 9937/2 від 05.12.2024 р.; № 9938/2 від 05.12.2024 р.; № 1551/3 від 05.12.2024 р.; № 2253/1 від 05.12.2024 р.; № 1495/2 від 08.12.2024 р.; № 9951/2 від 08.12.2024 р.; № 2253/2 від 08.12.2024 р.; № 9951/1 від 08.12.2024 р.; № 9930/2 від 12.12.2024 р.; № 9930/1 від 12.12.2024 р.; № 9930/3 від 12.12.2024 р.; № 1495/3 від 12.12.2024 р.; № 9930/2 від 12.12.2024 р.; № 9937/3 від 12.12.2024 р.; № 9951/3 від 12.12.2024 р.; № 2253/3 від 12.12.2024 р.; № 1471/1 від 15.12.2024 р.; № 1471/3 від 15.12.2024 р.; № 1471/2 від 15.12.2024 р.; № 1471/4 від 15.12.2024 р.; № 9930/4 від 15.12.2024 р.; № 9937/4 від 18.12.2024 р.; № 2138/2 від 18.12.2024 р.; № 9930/6 від 18.12.2024 р.; № 9930/5 від 18.12.2024 р.; № 1471/6 від 18.12.2024 р.; № 2138/3 від 18.12.2024 р.; № 1471/5 від 18.12.2024 р.; № 9930/8 від 19.12.2024 р.; № 9930/7 від 19.12.2024 р.; № 9930/10 від 19.12.2024 р.; № 9930/9 від 19.12.2024 р.; № 1471/8 від 19.12.2024 р.; № 1471/9 від 19.12.2024 р.; № 9938/3 від 19.12.2024 р.; № 1471/10 від 19.12.2024 р.; № 9953/3 від 19.12.2024 р. та № 1471/7 від 19.12.2024р. та платіжними інструкціями (а.с.51- 91).
Відповідно до пункту 5.1. договору строк поставки товарів визначається листом-заявкою Покупця. Відповідно до заявки № 06.1/7843-24-Вих від 01.11.2024, що не заперечується відповідачем, Постачальник був зобов`язаний у листопаді 2024 року поставити Товар на адресу Товароодержувача у кількості 120 000 комплектів, проте згадана поставка Товару відбулась з порушенням строку передбаченого заявкою.
Згідно п.8.3. Договору за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад 30 днів постачальник додаткову сплачує штраф у розмірі 7 % вартості товарів, поставку яких прострочено. 
Відповідно до п.7.1 Договору (постачальник для забезпечення виконання Договору надає Покупцю на дату укладення цього Договору банківську гарантію у розмірі 1 відсоток від ціни цього Договору, що складає 447 120,00грн. Відповідач сплатив банківську гарантію у розмірі 447 120,00 грн. за платіжною інструкцією № 2260 від 15.01.2025р (а.с.168).
Крім того, відповідачем було сплачено 30 000,00грн. пені, що підтверджується платіжною інструкцією № 6006 від 20.01.2025р. (а.с.157).
У зв`язку з простроченням поставки товару позивач просить стягнути залишок пені у розмірі 344 587, 20 грн. 
Статтями 11, 629 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Постачальник був зобов`язаний у листопаді 2024 року поставити визначену кількість товару на адресу Товароодержувача, проте така поставка Товару відбулась з порушенням строку передбаченого заявкою, що не заперечується відповідачем.
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначено вище, згідно з п.8.3. Договору за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад 30 днів постачальник додаткову сплачує штраф у розмірі 7 % вартості товарів, поставку яких прострочено.
Оскільки відповідачем допущено порушення умов Договору щодо забезпечення своєчасної поставки товару, були наявні підстави для нарахування відповідачу пені у загальному розмірі 344 587,20 грн. виходячи з розрахунку, викладеного позивачем у позові. Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив його правильність.
Відповідач не наводить конкретних заперечень щодо невірності нарахування пені, не надає контррозрахунку, а лише зазначає про необхідність призначення економічної експертизи для його перевірки.
Проте, таке клопотання про призначення експертизи не підлягає задоволенню, як у зв`язку з процесуальними порушеннями під час його подання, так і у зв`язку з відсутністю необхідності призначення такої експертизи. Відповідач не наводить причин неможливості заявлення такого клопотання у суді першої інстанції, також у суді апеляційної інстанції клопотання було подано поза межами строку, визначеного ухвалою про відкриття апеляційного провадження. Щодо суті заявленого клопотання колегія суддів зазначає, що викладені у позові розрахунки не є складними або значними за обсягом, відповідно не потребують залучення сторонніх фахівців для їх перевірки.
Щодо суті спору у справі, то колегія суддів не погоджується з підставами відмови судом першої інстанції у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційний суд не вбачає доведеність у справі настання форс-мажорних обставин для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення поставки товару вцілому.
Згідно статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.
Відповідач не надав доказів в підтвердження наявності причино-наслідкового зв`язку неможливості своєчасного виконання відповідачем зобов`язань за Договором із фактом військової агресії. Сам факт військової агресії російської федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору для даного конкретного зобов`язання.
Сертифікат Торгово-промислової палати України, який би підтвердив, що обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання, відповідачем наданий не був. Відповідачем не додано до матеріалів справи і інших належних та допустимих доказів про наявність форс-мажору саме для виконання зобов`язання за Договором.
До того ж, як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.
Обставини, на які посилається відповідач, як на форс-мажорні (повітряні тривоги, обстріли, невихід не роботу працівників через обстріли) є загальними та стосуються не лише підприємства відповідача. Окрім того, договір було укладено сторонами у жовтні 2024 року, тобто після введення воєнного стану на території України, а отже відповідач мав усвідомлювати загальні ризики пов`язані з війною під час виконання договору.
Доказам щодо отримання об`єктами позивача пошкоджень внаслідок ракетного обстрілу після прийняття рішення у справі суд не може надати оцінку, оскільки їх не існувало на момент розгляду справи судом першої інстанції та на час настання обов`язку виконати спірне зобов`язання.
Також у матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин у порядку, визначеному договором.
За умовами п. 10.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін.
Обставини, які існували до підписання цього Договору і про які Сторони знали або повинні були знати на момент підписання Договору, не визнаються обставинами непереборної сили і не звільняють Сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором.
Згідно п. 10.2. договору сторона, для якої склались обставини непереборної сили, зобов`язана не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів з дати їх настання письмово в порядку, передбаченому п.13.2. цього Договору, інформувати іншу Сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така Сторона зобов`язана надати іншій Стороні копію звернення до Торгово-промислової палати України або уповноваженої регіональної торгово-промислової палати. Сторона для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) зобов`язана надати впродовж 30 днів з дня такого повідомлення іншої Сторони сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою регіональною торгово-промисловою палатою, яким засвідчене настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Аналогічні умови застосовуються Стороною в разі припинення дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків.
Неповідомлення/несвоєчасне повідомлення Стороною, для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), іншу Сторону про їх настання або припинення веде до втрати права Сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором (п. 10.3. договору).
Також згідно п. 10.5. договору військова агресія російської федерації проти України, відсутність електропостачання не може бути підставою для невиконання зобов`язань та термінів цього Договору.
Отже, обставини на які посилався відповідач як на непереборні, а саме обстріли та відсутність електропостачання, вже передбачені положенням пункту 10.5 договору.
Листи відповідача № 1 від 13.11.2024 р. та № 5 від 25.11.2024 р. містили лише прохання про відтермінування строків, але не були належним повідомленням про настання форс-мажорних обставин у розумінні п. 10. 3 Договору.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на обставини забезпечення виконання зобов`язань і іншими способами - банківською гарантією, як на підставу для відмови у стягнені пені.
Банківська гарантія та пеня є різними видами забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно сплата банківської гарантії не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати нарахованої пені в повному обсязі, оскільки це різні види відповідальності, які не є взаємовиключними, і положення Договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.
У свою чергу, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач просив суд зменшити неустойку до 8%, які вже були добровільно сплачено відповідачем на користь позивача.
В обґрунтування посилався на те, що поставка виконана на 100% договірного об`єму поставки з незначним простроченням без порушень і претензій по якості поставленого товару; зазначав про добровільну сплату банківської гарантії у сумі 447 120 грн та пені у сумі 30 000 грн. Крім цього, незначне прострочення поставки не заподіяло позивачу збитків. Стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства. Причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання полягає у неможливості працівникам відповідача виконувати на підприємстві роботи під час повітряних тривог, які постійно оголошують через небезпеку ракетних обстрілів. При цьому відповідач завчасно повідомляв позивача про необхідність перенесення строків поставки, вжив усіх можливих заходів для виконання договору. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії / бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/8396/20, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі № 905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 %), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Наведене водночас вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Вказані висновки викладено об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, Великою Палатою Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.
Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Проаналізувавши матеріали справи, доводи відповідача та позивача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у повному обсязі у вимогах про стягнення пені, як це зазначив суд першої інстанції, проте вбачає підстави для зменшення заявленої до стягнення пені до 20%, скориставшись правом наданим ч. 3 ст. 551 ЦК України. 
Колегія суддів приймає до уваги заперечення позивача щодо зменшення штрафних санкцій і те, що надмірне зменшення розміру неустойки фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.
У свою чергу, стягнення з відповідача пені є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а визначений апеляційним судом розмір пені є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Також суд враховує, що скаржник є державною організацією, яка фінансується за рахунок державного бюджету України та завданням якої є забезпечення військових частин, які приймають участь у захисті та обороні держави. Отже, своєчасність виконання таких замовлень має важливе значення в умовах війни. 
Проте, апеляційний суд враховує, що поставка товару була здійснена відповідачем у повному обсязі, з незначним пропуском строку (до 20 днів), без будь-яких претензій по якості від позивача. Позивач не поніс незворотних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем строку поставки товару, не доведено позивачем і понесення збитків у зв`язку з порушенням відповідачем договору. 
Відповідач діяв сумлінно, завчасно повідомив позивача листом про необхідність перегляду строків поставки та, крім того, виконав умови договору щодо сплати банківської гарантії за порушення строків, а також у добровільному порядку частково оплатив пеню у розмірі 30 000,00 грн., що вже частково компенсує негативні наслідки прострочення відповідача.
Покладення на відповідача штрафних санкцій у заявленому до стягнення розмірі у даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану в тому числі співпрацює задля виконання завдань забезпечення обороноздатності держави України.
Щодо погодження сторонами у договорі саме визначених ним санкцій, суд зазначає, що застосування господарських санкцій з огляду на їх закріплення у договорі сторонами не повинно мати своєю метою ускладнення подальшої діяльності товариства, а має відповідати не лише принципу свободи договору, а й принципам справедливості, добросовісності та розумності. 
Незважаючи на ті обставини, що договір укладено між сторонами в період воєнного стану, це саме по собі не виключає ризик виникнення додаткових ускладнюючих обставин під час його виконання, які виходять за межі звичайних умов господарювання. 
Окрім того, визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку суд апеляційної інстанції дотримується принципу розумного балансу між інтересами сторін, враховує обставини справи та становище як відповідача так і позивача у даній справі; таке зменшення неустойки враховує інтереси як боржника, так і кредитора, вимогу якого щодо компенсації за порушення умов договору враховано судом. На думку апеляційного суду, зменшення штрафних санкцій (пені) до визначеного розміру не порушить інтереси позивача і не стане надмірним тягарем для відповідача.
З огляду на викладене, доводи скаржника щодо безпідставності звільнення відповідача від пені у повному обсязі знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного перегляду справи, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення пені у сумі 68 917,44 грн.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду позову та апеляційної скарги, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі, оскільки пеня у справі є правомірно заявленою та часткова відмова у її задоволенні пов`язана з правом суду зменшити її розмір.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025р. у справі № 904/493/25 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025р. у справі № 904/493/25 - скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ЮКРЕЙН" на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України пеню у сумі 68 917,44 грн. та судовий збір за подання позову у сумі 4 135,05 грн.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ЮКРЕЙН" на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 6 202,57 грн.
Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 23.06.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя  Ю.Б. Парусніков