справа № 619/1173/26
провадження № 1-кп/619/278/26

ВИРОК
іменем України

04 червня 2026 року         м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12026226270000022 відносно: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 12.12.2023 за ст. 126-1 КК України до 1 (одного) року обмеження волі, який 28.07.2024 звільнився умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 9 днів на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2024; вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2025 за ст. 126-1 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України до іспитового строку на 1 (один) рік, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направлено для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці, 
за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено, що вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2025 у справі №619/1636/25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, а також відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направлено для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці. 
25.12.2025 Центром надання соціальних послуг Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_4 вручено під особистий підпис повідомлення про направлення на проходження корекційної програми для кривдників. Одночасно його було належним чином попереджено про кримінальну відповідальність у разі умисного ухилення від проходження зазначеної програми.
Відповідно до відмітки у корекційній програми ОСОБА_4 , обізнаний, про встановлення розподілу часу за модулями, темами та місця проведення занять, а саме за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Солоницівка, вул. Сумський Шлях, буд. 11 (поліцейська станція), за вказаними датами: 25.12.2025, 30.12.2025, 02.01.2026, 06.01.2026, 09.01.2026, 13.01.2026, 16.01.2026, 20.01.2026, 23.01.2026, 27.01.2026, 30.01.2026, 03.02.2026, 06.02.2026, 10.02.2026, 13.02.2026, 17.02.2026, 20.02.2026, 24.02.2026, 27.02.2026, 03.03.2026, 06.03.2026, 10.03.2026, 13.03.2026, 17.03.2026, 20.03.2026, 24.03.2026, 27.03.2026 та 31.03.2026. 
25.12.2025 та 30.12.2025 ОСОБА_4 з`явився до Центру надання соціальних послуг Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Солоницівка, вул. Сумський Шлях, буд. 11 (поліцейська станція), де з ним проведено відповідні зайняття.
Однак, ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про направлення для проходження програми для кривдників, маючи реальну можливість виконувати програму, достовірно розуміючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи кримінально-протиправні наслідки та, свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою ухилення від проходження програми для кривдників, з мотивів неповаги до правосуддя, у період часу з 02.01.2026 та по теперішній час не з`явився, без поважних на те причин до місця виконання програми, тим самим умисно ухилився від проходження програми для кривдників, застосованої судом.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, пояснивши суду про обставини викладені вище.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку. Таким чином, суд обмежився дослідженням доказів, поясненнями обвинуваченого та вивченням даних про його особу, без дослідження інших письмових доказів, які стосуються фактичних обставин справи.
Аналізуючи зібрані та досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 є доведеною, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст.390-1 КК України - тобто умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.
Суд, вивчивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановив, що він раніше неодноразово судимий, в останній раз вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2025 за ст. 126-1 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України до іспитового строку на 1 (один) рік, відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України направлено для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно. 
При призначенні покарання суд, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире розкаяння у скоєному злочині.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в України діє принцип верховенства права. 
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Згідно ст.46 Конвенції та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, які маються у матеріалах кримінального провадження, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчиненого, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини відповідної статті, що буде необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочини та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 71 КК України визначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Отже, передумовою застосування судом положень ст. 71 КК України є факт вчинення особою нового кримінального правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком, точний вид та розмір якого суд має встановити й зазначити у своєму рішенні.
Висновок щодо застосування цієї норми права, обов`язковий для врахування іншими судами в силу ч. 6 ст. 13 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 6 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113кмо21). Як виснувала вказана палата, для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:
перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;
друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.
Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.
Згідно з п.п. б п.1 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Відповідно до п.п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Як орієнтує Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року в пункті 26 - у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2025, за яким був засуджений за ст. 126-1 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, суд вважає за необхідне при призначенні остаточного покарання обвинуваченому застосувати положення ч.1 ст.71 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків, та з урахуванням пунктів п.п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, вважає за необхідне до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2025.
Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та досягнення самої мети покарання.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2025, та відповідно до правил співвідношення видів покарань остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання та його затримання.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.349 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1