Справа №760/10933/26
Провадження №2-о/760/329/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» травня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Тесленко І. О.,
за участю секретаря судового засідання Верганівського Б. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту смерті.
В обґрунтування вимог заяви заявник зазначив, що ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ спорідненість підтверджується: свідоцтвом про народження ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ); свідоцтвом про шлюб з отриманням прізвища ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ); свідоцтво про розірвання шлюбу ( НОМЕР_3 ); свідоцтвом про шлюб з отриманням прізвища ОСОБА_4 ( НОМЕР_4 ); рішення суду про розірвання шлюбу (№ 248/4962/13-ц). ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько, ОСОБА_2 , помер у віці 78 років у селищі Гірне, м. Харцизьк, Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Причиною смерті став набряк головного мозку, хронічна ішемія головного мозку. Факт смерті підтверджується наступними доказами: медична довідка окупаційної адміністрації; свідоцтво та довідка про смерть окупаційної адміністрації; фото з місця поховання. Позивач звернулася до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві з проханням зареєструвати смерть, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (відмова № 103/24.9-38 від 12.02.2026). Встановлення факту смерті їй необхідне для отримання свідоцтва про смерть державного зразка, реалізації права на спадкування. З врахуванням наведеного просила встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сталіно (Донецьк), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селищі Гірне, м. Харцизьк, Донецької області, Україна.
15 квітня 2026 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. 
06 травня 2026 року від заявника до суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2026 року відкрито провадження у справі.
У судове засідання заявник не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 
Заінтересована особа Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до 
ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до а. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від № 545 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Судом встановлено наступне.
Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 20 січня 2026 року, НОМЕР_6 Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану управління ДРАЦС Донецької області, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Гірне, м. Харцизьк, Донецької області, помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15).
Згідно медичного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 від 16 січня 2026 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: Набряк головного мозку G93,6, Хронічна ішемія головного мозку І67,8 (а.с. 3 - 4).
Як вбачається з довідки про смерть №С-00118 від 20 січня 2026 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: Набряк головного мозку G93,6, Хронічна ішемія головного мозку І67,8 (а.с. 5).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 грудня 1975 року, виданого Ленінським відділом ДРАЦС міста Донецька, про що зроблено відповідний запис № 1288, батьками ОСОБА_2 , зазначені: батько - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_5 (а.с. 14).
Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 20 лютого 1993 року, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклали шлюб 20 лютого 1993 року, про що зроблено відповідний актовий запис №76, після укладення присвоєно прізвище: чоловіку - ОСОБА_3 , дружині - ОСОБА_3 (а.с. 7).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 виданого 08 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, шлюб між чоловіком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів уроблено відповідний актовий запис за №267 (а.с. 6).
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 виданого 30 квітня 2010 року, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрували шлюб 30 квітня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис №9, після укладення присвоєно прізвище: чоловіку - ОСОБА_4 , дружині - ОСОБА_4 (а.с. 11).
Відповідно до рішення Харцизького міського суду Донецької області від 11 вересня 2013 року №248/4962/13-ц, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано, залишивши позивачу прізвище набуте в шлюбі - ОСОБА_4 (а.с. 8).
З врахуванням наведено, суд приходить до висновку що заявник ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 .
Також, до матеріалів справи долучено копії: посвідку про народження ОСОБА_2 (а.с. 12), паспорт громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 (а.с. 17 - 23), фото поховання ОСОБА_2 (а.с. 29 - 33).
Інших даних судом не встановлено.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Відповідно до Наказу «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року (в редакції, чинній станом на 23.12.2025 року), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, м. Донецьк, Донецької області з 07.04.2014 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. 
 
Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнаються на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи - громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи - громадянина України.
Згідно ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. А тому заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, звернутися за захистом своїх невизнаних прав.
З огляду на викладене суд вважає за необхідне встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Гірне, м. Харцизьк, Донецької області, Україна, причина смерті: Набряк головного мозку G93,6, Хронічна ішемія головного мозку І67,8.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11, 13, 76 - 81, 89, 258, 259, 263 - 265, 293, 294, 315, 319, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті, - задовольнити.
Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Гірне, м. Харцизьк, Донецької області, Україна, причина смерті: Набряк головного мозку G93,6, Хронічна ішемія головного мозку І67,8.
Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Солом`янському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), провести реєстрацію смерті на підставі даного рішення.
Копію судового рішення невідкладно надіслати до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.О. Тесленко