УХВАЛА

01 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 752/21285/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МВВ Груп"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024
за позовом заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантум",
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "МВВ Груп" 
про скасування державної реєстрації права власності,
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва звернувся в інтересах держави в особі Київської міської ради до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Авантум" та ТОВ "МВВ Груп", в якому просив:
- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "А" площею 98,2 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1631942580000) за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що проведена 28.08.2018 за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" Подолякою І. П. за № 42749072;
- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "А" площею 98,2 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1631942580000) за ТОВ "Авантум", що проведена 27.09.2018 за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" Подолякою І. П. за № 43236173;
- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "А" площею 98,2 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1631942580000) за ТОВ "МВВ Груп", що проведена 29.09.2018 за рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. за № 43256591.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні прокуратурою виявлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Києва під час реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, яке в дійсності відсутнє на спірній земельній ділянці. 
Прокурор зазначив, що земельна ділянка для мети розміщення такого майна не надавалася, первісна державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна проведена на підставі недійсних документів, а тому на підставі статті 120 Земельного кодексу України, статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності шляхом скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за відповідачами. 
Внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на неіснуюче майно Київська міська рада позбавлена можливості розпоряджатися земельною ділянкою, розташованою за вказаною адресою, із вигідним для себе ефектом та результатом, зокрема, економічним чи соціальним (надати в оренду тощо). Прокурор також вказав, що у 2019 році ТОВ "МВВ Груп" звернулося до позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5 га по вул. Промисловій в м. Києві (кадастровий номер 8000000000:90:116:0136) з метою передачі вказаної земельної ділянки йому в оренду на неконкурентних підставах як власнику розташованого на ній нерухомого майна.
Реальне поновлення права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та відновлення становища, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом скасування державної реєстрації прав власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачами як таких, що суперечать вимогам чинного законодавства та порушують право власності територіальної громади міста Києва на використання земельної ділянки.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2022, залишеним без змін з мотивів, викладених у постанові Київського апеляційного суду від 07.09.2023, у позові відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 31.01.2024 наведені судові рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 змінено, викладено їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в частині позовних вимог до ТОВ "Авантум" та ТОВ "МВВ Груп" - судові рішення скасовано та закрито провадження у справі із роз`ясненням про те, що розгляд справи в цій частині позовних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.
28.02.2024 ухвалою Верховного Суду за відповідною заявою прокуратури справу № 752/21285/21 в частині позовних вимог до ТОВ "Авантум" та ТОВ "МВВ Груп" передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, позов задоволено.
ТОВ "МВВ Груп" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на виключний випадок касаційного оскарження, передбачений пунктом 8 частини 1 статті 310 ГПК України, оскільки вважає, що оскарженими судовими рішеннями вирішено питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , яка не була учасником господарської справи.
За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд з урахуванням наведеної скаржником виключної підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Як вбачається зі змісту оскарженого рішення суду, позов у цій справі задоволено за позовними вимогами до ТОВ "Авантум" так і за ТОВ "МВВ Груп".
Суд мотивував рішення тим, що вчиненням цими товариствами, у тому числі первісно через ОСОБА_1 як засновником та контролером відповідача-1, правочинів, що зумовили державну реєстрацію права власності на відсутній у натурі об`єкт нерухомості, були створені штучні підстави для отримання відповідачем-2 земельної ділянки під таким об`єктом на неконкурентних засадах (без земельних торгів) у відповідності до частини 2 статті 124, частини 2 статті 134 Земельного кодексу України.
Тому, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач як власник земельної ділянки може заявляти на підставі статті 391 ЦК України, частин 2 та 3 статті 152 Земельного кодексу України вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання землями комунальної власності, зумовленого наявною державною реєстрацією речових прав.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи можуть міститись в мотивувальній та резолютивній частині рішення. Ці висновки мають різне значення.
Так, мотивувальна частина містить мотиви рішення суду - відповіді на питання факту (висновки про встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи) і питання права (юридична кваліфікація цих обставин, висновки про наслідки, з якими право пов`язує встановлені обставини).
Процесуальний закон містить норми, які забезпечують, аби судове рішення, ухвалене у справі, не було протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі. Тобто будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми статті 75 Господарського процесуального кодексу України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.
Отже, з урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у касаційній скарзі не зазначено, оскільки загальне посилання скаржника на порушення судами норм права не є такими.
У пунктах 7.6-7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10-р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини 1 статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 752/21285/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МВВ Груп" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач