Справа № 932/20603/25
Номер провадження 2-а/932/307/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року          м. Дніпро
Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді    Леміщенко О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання   Маншиліна Д.С.,
позивача       ОСОБА_1 ,
представника позивача    Гейко В.І.,
представників відповідача   Ісаєва В.Ю., Кучер Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:
25 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра із позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 13.12.2025 року позивач керував автомобілем «Land Rover Discoveri Sport» державний знак НОМЕР_1 та рухався у бік Усть-Самарського мосту і був зупинений працівниками патрульної поліції. На запитання щодо причин зупинки, працівником поліції було повідомлено, що позивач порушив ПДР, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Стоп контроль. Проїзд без зупинки заборонено», здійснив рух без зупинки, чим порушив п. 8.4. ПДР – порушення вимог дорожніх знаків та став вимагати від позивача надати водійське посвідчення та свідоцтва про реєстрації транспортного засобу. Позивач із зазначеним порушенням не погодився та просив надати відповідні докази на підтвердження порушення ПДР позивачем. Однак працівник поліції продовжував витребувати документи, а потім наголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, проігнорувавши клопотання позивача про залучення перекладача, залучення захисника та про перенесення розгляду справи на зручний день. В подальшому працівником поліції було складено відносно позивача постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 6337397 за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказану постанову позивач вважає незаконною та вимушений звернутися до суду із позовом.
Справу зареєстровано 25 грудня 2025 року в автоматизованій системі документообігу (Д-3).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2025 року, справу було передано судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 25 грудня 2025 року було відкрито провадження по адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, справу призначено до судового розгляду.
03 лютого 2026 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від Департаменту патрульної поліції, в якому Відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, а оспорювана постанова – законною, правомірною і такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав. 13.12.2025 у м. Дніпрі поліцейський під час чергування у складі наряду поліції, реалізовуючи передбачені пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» повноваження поліції з виявлення та припинення адміністративних правопорушень, зупинив транспортний засіб LAND ROVER, номерний знак НОМЕР_1 , що порушив вимоги тимчасового дорожнього знаку 3.41 «Контроль», яким керував ОСОБА_1 . Спільним наказом Дніпропетровської обласної військової адміністрації, Оперативного угруповання військ «Харків», Оперативного угруповання військ «Запоріжжя» та Оперативного угруповання військ «Херсон» від 18.12.2023 № 137/0/13-23/4916/189/442 на строк дії правового режиму воєнного стану встановлено особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на території Дніпропетровської області. Відтак зупинка поліцейським транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є обґрунтованою і заснована на вимогах чинного законодавства України, зокрема, пунктах 1 і 7 частини 1 статті 35 закону України «Про національну поліцію». У подальшому, під час спілкування з поліцейськими, на їх неодноразову вимогу надати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, ОСОБА_1 відповів відмовою. Відеозаписом зафіксовано як ОСОБА_1 визнає, що бачив тимчасовий дорожній знак 3.41 «Контроль», проте не вважає себе зобов`язаним виконувати його вимоги, а також надавати на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. На підставі цього відповідач вважає, що позивача було законно притягнуто до адміністративної відповідальності.
06 лютого 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якій він повністю заперечує проти доводів представника відповідача та наводить додаткові пояснення по справі.
09 лютого 2026 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по справі, в яких було викладено додаткові пояснення до відзиву, в яких представник відповідача наполягає на законності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
10 лютого 2026 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про заміну предмету позову, в якому він просить залити без розгляду частину позовних вимог.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 10 лютого 2026 року частину позовних вимог позивача було залишено без розгляду.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, та зазначили що працівниками поліції було незаконно зупинено автомобіль позивача та було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушено право позивача на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому постанова підлягає визнанню незаконною та скасуванню, а провадження закриттю.
Представник відповідача Департамент патрульної поліції в судовому засідання проти позовних вимог заперечував, та зазначив, що працівниками поліції було дотримано вимоги законодавства під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Також в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , який пояснив суду, що місце мобільного блокпосту було розміщено не працівниками поліції, а працівниками ТЦК. Розміщення дорожнього знаку «Стоп. Зупинка» на його думку було здійснено відповідно до правил розміщення дорожніх знаків, одна про причину відсутності дорожніх знаків про поступове зменшення скорості не пам`ятає. Сам свідок ОСОБА_2 прибув на пост, на якому було розміщено відповідний знак, та було зупинено позивача за усним розпорядженням командира роти для співпраці із співробітниками ТЦК. Зазначає, що був ознайомлений із наказом коменданта міста Дніпра про визначення його як особи яка може здійснювати перевірку громадян на блокпості. На питання стосовно клопотання позивача про ознайомлення із доказами скоєння адміністративного правопорушення відповів, що докази на той момент були у вигляді показань свідка, однак відеофіксації самого правопорушення не було. Особу свідка зазначити не зміг, лише вказав що це був військовослужбовець, який повідомив працівників поліції про порушення позивачем дорожнього знаку. На думку ОСОБА_2 показань наданих свідком було достатньо для того, щоб зупинити автомобіль позивача. Також зазначає, що покази свідка були зафіксовані за допомогою аудіо та відео фіксації, однак на вимогу позивача надати можливість ознайомитись із ними, цього зроблено не було. Стосовно початку розгляду справи про адміністративне правопорушення вказує, що повідомив позивача про початок такого розгляду, однак через невиконання вимоги надати документи на підтвердження права керування транспортним засобом, перейшов до розгляду адміністративної справи із більш тяжким складом правопорушення. Рішення по першому правопорушенню не було винесено, на запитання представника позивача стосовно причини неприйняття рішення по першому справі вказує, що не може одразу виносити рішення по двом справам про адміністративне правопорушення. Також на питання про причину відмови у відкладенні розгляду справи про адміністративне правопорушення, хоча позивач клопотав про це із метою залучення свого адвоката для розгляду справи, сказав що надавав можливість позивачу звернутися до адвоката, щоб останній прибув на місце проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення. На питання про ознайомлення позивача із його правами під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповів, що ознайомлював. Щодо того, хто зупинив автомобіль за кермом якого був позивач відповів, що зупинку здійснив інший працівник поліції. На запитання суду стосовно встановлення особи свідка, який свідчий про порушення позивачем дорожнього знаку, відповів, що не здійснював цього так як свідок відмовився. Також неназваний свідок відмовився надавати письмові пояснення стосовно правопорушення про яке він повідомив. На запитання суду про порушення розгляду справи стосовно порушення дорожнього руху без додаткових доказів, зазначив що так. Сам свідок ОСОБА_2 особисто не бачив як позивач вчинив адміністративне правопорушення, та позивача не було притягнуто за це правопорушення. Також свідок зазначив, що не виніс рішення по першому правопорушення та почав наступне провадження після того, як позивач відмовився надавати посвідчення водія. Про завершення першого провадження та початок розгляду другого свідок позивача не повідомив.
Суд, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
З матеріалів справи вбачається, що позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідною постановою серії ЕНА № 6337397 із наступним складом правопорушення «13.12.2025 року о 15:25:26, м. Дніпро, міст Усть-Самарський, водій керуючи ТЗ не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а. ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування ТЗ».
Відповідно до п. 2.1.а. ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Статтею 35 ЗУ «Про національну поліції» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про національну поліції», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:
1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;
3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;
4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;
5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;
6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Фактично законодавцем було обмежено коло підстав за якими працівники поліції можуть зупинити транспортний засіб та вимагати у особи пред`явлення нею її особистих документів для їх перевірки. З постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 6337397 не вбачається за яких підстав відбулося зупинення автомобіля позивача та на підставі чого працівником поліції було витребувано у позивача посвідчення водія.
Однак в матеріалах справи наявний відеозапис, наданий суду позивачем разом із позовною заявою, та від представника відповідача, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції на мобільному блокпості після того як він проїхав на заборонний знак “STOP”. Однак даний факт не відображений у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України було введено військовий стан через збройне вторгнення російської федерації на територію України. На момент розгляду справи військовий стан було продовжено.
Утворення та розміщення мобільних блокпостів регулюється Постановою КМУ № 1455 від 29 грудня 2021 року «Про встановлення Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан».
Частиною 3 вказаної постанови визначено, що блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Комендант - уповноважена особа органу військового управління, що призначається наказом військового командування, якій надано спеціальні повноваження щодо організації та забезпечення встановлення заходів особливого режиму на визначеній території, координації дій сил та засобів підрозділів та органів військового управління Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів військових формувань (далі - військові формування), правоохоронних органів, органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, військових адміністрацій (у разі їх утворення) на такій території.
У частині 5 вказано, що особливий режим встановлюється шляхом видання наказу військовим командуванням разом з військовою адміністрацією (у разі її утворення), яким призначається комендант, а також визначаються: завдання коменданта, повноваження щодо забезпечення єдиного управління визначеними силами та засобами Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, Управління державної охорони, ДПС, ДМС, ДСНС, військових адміністрацій (у разі їх утворення) та координації їх дій під час здійснення заходів особливого режиму; склад комендатур, місця їх розміщення, зони відповідальності та порядок взаємодії, а також порядок виконання визначених завдань; порядок матеріально-технічного забезпечення комендатур та їх складових; територіальні межі, де встановлюється особливий режим, та місця розміщення блокпостів; права та обов`язки посадових осіб блокпостів; інші питання, необхідні для забезпечення особливого режиму.
Тобто законодавством фактично встановлено, що саме на коменданта, який призначається військовим командування, покладається обов`язок утворювати блокпости, визначати їх завдання та права посадових осіб цих блокпостів.
Однак в матеріалах справи та у відзиві на позовну заяву фактично відсутні будь-які документи, що підтверджують утворення відповідного блокпосту на Усть-Самарському мосту на підставі указу коменданта міста Дніпра, на якому було зупинено позивача, що викликає у суду сумніви щодо законності розміщення вказаного блокпосту та наявності у працівника поліції права зупиняти та перевіряти особисті документи громадян.
Також суд зазначає, що працівником поліції Мунтяном Давидом Анатолійовичем фактично було порушено порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення, віднесених до юрисдикції органів Національної поліції, визначений у главі 22 КУпАП.
Частиною 1 статті 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
За сукупністю досліджених судом доказів та наданих пояснень свідком, суд фактично вбачає, що працівник поліції Мунтян Давид Анатолійович здійснив зупинку ОСОБА_1 не маючи на це законних підстав, керуючись повідомлення про правопорушення від невстановленого свідка, особу якого не було перевірено та залучено до розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також працівником поліції не було ознайомлено ОСОБА_1 з наявними доказами на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення та відмовлено у наданні часу для консультації з адвокатом або залученням його для розгляду справи про адміністративне правопорушення, також було відмовлено у перенесенні дати розгляду адміністративного правопорушення - чим фактично було позбавлено позивача права на захист передбачений статтею 268 КУпАП та статтею 59 Конституції України.
Суд зазначає, що порушення права на захист є безумовною підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, так як фактично позивач був позбавлений можливості ознайомитись із доказами, на підставі яких працівником поліції було зроблено висновок про наявність адміністративного правопорушення, та в наслідок цього не мав можливості здійснювати належний захист своїх прав особисто або за допомогою адвоката (захисника).
А тому на підставі усього вищезазначеного, суд приходить до висновку, що працівниками поліції було порушено права позивача ОСОБА_1 під час здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача було надано суду наступні докази: договір про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 01 січня 2025 року, який було укладено між Адвокатським бюро «Адвокатське бюро Валерія Гейка» та ОСОБА_1 ; рахунок № 29/04/26 від 29 квітня 2026 року на суму 17000,00 гривень; акт про надання правової допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 01.01.2025 року.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що стягненню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 15500,00 гривень, так як в акті про надання правової допомоги зазначено, що за підготовку та відправку до суду заяви про зміну предмету позову було сплачено 1500,00 гривень, однак суд зазначає, що зміна предмету позову є виключним правом позивача, а тому відповідач не повинен здійснювати відшкодування за такі адвокатські послуги.
Щодо заперечень представника відповідача стосовно витрат на подання відповіді на відзив з боку позивача, суд розцінює подану відповідь як письмові пояснення, а тому вважає, що витрати на надання такої адвокатської послуги підлягають відшкодуванню.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань також слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 гривень.
Керуючись вимогами ст.241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі – задовольнити частково.
Визнати протиправною постанову серії ЕНА № 6337397 від 13.12.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.
Скасувати постанову серії ЕНА № 6337397 від 13.12.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.
Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 605,60 гривень.(шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Стягнути з Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати понесені на надання правничої допомоги в розмірі 15500,00 гривень (п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано суддею 04 квітня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області: код ЄДРПОУ 40108646, юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Суддя          О.О. Леміщенко