Справа № 490/11120/25
н\п 2/490/1648/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі частки з майна, що є в спільній власності таза зустрічним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку,
ВСТАНОВИВ:

26.12.2025 року позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє її представниця – адвокат Душаченко І.С., звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2  про поділ в натурі частки з майна, що є в спільній власності, в якому просила здійснити поділ у натурі частки із майна що є у спільній частковій власності, виділивши у власність ОСОБА_1 45/100 частки, а саме: частина житлового будинку літ. А приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 (житлова площа 22.5 кв.м., загальна площа 33.0 кв.м.), літня кухня літ. И, змощення II, змощення III, огорожа №9, ворота №10, водяний кран №4 та визначити порядок користування належної частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власницею 45/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №712 від 23.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. Іншим співвласником є відповідачка ОСОБА_2 , якій належить 55/100 частки вище зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на підставі договору купівлі-продажу №2099 від 06.10.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. В цілому домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок за літ. А, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4; літня кухня-сарай за літ. 3, літня кухня за літ. И, водяна колонка № 4, огорожа № 7, 9, ворота № 8, 10, змощення І, ІІ, ІІІ.
Позивачка має намір реалізувати своє право на виділ частки в натурі шляхом поділу домоволодіння у відповідності до належної їй частки - 45/100.
У серпні 2025 року позивачка звернулась до державного реєстратора щодо реєстрації окремої адреси на належні їй житлові приміщення, але в усному порядку їй було повідомлено що відповідно до п. 56 Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.
Сторона позивачки зазначає, що оскільки немає можливості укласти нотаріальний договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності, позивачка змушена звертатись до суду для вирішення цього питання. Реалізація позивачкою права на виділ частки у натурі не обмежує право відповідачки у її правомочностях щодо її права на виділ своєї частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
26.12.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.
Ухвалою судді від 30.12.2025 року позовну заяву було залишено без руху.
07.01.2026 року позивачкою було усунено недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 12.01.2026 року справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
09.02.2026 року представницею позивачки – адвокатом Душаченко І.С. надано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій, в зв`язку з допущенням при формулюванні позовної вимоги технічної помилки, уточнила позовні вимоги, а саме: просила суд здійснити поділ майна що є у спільній частковій власності, з припиненням права спільної часткової власності, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками, виділивши у власність ОСОБА_1 45/100 частки, а саме: частина житлового будинку літ. А приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 (житлова площа 22.5 кв.м., загальна площа 33.0 кв.м.), літня кухня літ. И, залишити у загальному користуванні змощення II, змощення III, огорожа №9, ворота №10, водяний кран №4, інше не перераховане майно залишити за відповідачем.
09.02.2026 року представницею позивачки – адвокатом Душаченко І.С. надано клопотання про долучення до матеріалів справи висновку судової будівельно-технічної експертизи.
24.03.2026 року від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку, в якій просила суд здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виділивши у власність ОСОБА_2 55/100 часток із майна що є у спільній частковій власності, а саме у житловому будинку літ А приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею 34,5 кв.м., сарай-кухня 3, по АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності між співвласниками.
В обгрунтування зустрічного позову вказала, що вона є власницею 55/100 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2017 року. Іншим співвласником є відповідачка, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 . В цілому домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок за літ. А, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м.; літня кухня-сарай за літ. 3, літня кухня за літ. И, водяна колонка № 4, огорожа № 7, 9, ворота № 8, 10 споруди 2,4, змощення І, ІІ, ІІІ. Оскільки відповідачка, позивачка за первісним позовом має намір реалізувати своє право на виділ частки в натурі шляхом поділу домоволодіння у відповідності до належної їй частки 45/100. з метою проведення поділу позивачка бажає так само здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим і звернулася до суду з даним зустрічним позовом.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву відповідачки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку. Постановлено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку об`єднати в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі частки з майна, що є в спільній власності та відкладено проведення підготовчого засідання у справі на 05.05.2026 року о 11:00 годин
Ухвалою суду від 05.05.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Від представниці позивачки, відповідачки за зустрічним позовом – адвоката Душаченка надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.
Відповідачка, позивачка за зустрічним позовом, до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).
За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та перевіривши всі аргументи сторін викладені ними в документах по суті справи та докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 45/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою прилеглих господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 23.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. та зареєстрованого в реєстрі за №712.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2021 року №262753702, на підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу від 23.06.2021 року №712, за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 45/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . 
За висновком КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо технічної мождивості виділу частки з об`єкта нерухомого майна виготовленого 21.08.2025 року, за технічними показниками частка 45/100 об`єкта нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 , може бути виділена в натурі.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є власницею 55/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу 55/100 часток у праві власності на житловий будинок від 06.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2099.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017 року №99543378, на підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу від 06.10.2021 року №2099, за ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на 55/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Згідно з ч. 1 ст. 364ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.
Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації».
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 (провадження №61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі.
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13.
Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі №173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі №127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі №279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі №369/6871/16-ц.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №707/2516/18 (провадження №61-5919сво22) зроблені такі висновки:
«тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18) від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).
… суд зазначив, що, скільки спір вирішений у судовому порядку з урахуванням висновку експерта про технічну можливість перепланування і переобладнання спірного будинку, то відмова органу місцевого самоврядування у наданні згоди на такі роботи не має істотного значення для правильного вирішення спору. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погоджується із такими висновками судів попередній інстанцій, оскільки завданням суду при розгляді такої категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами. Наявність чи відсутність станом на час ухвалення судом відповідного рішення таких дозволів чи погоджень, необхідних для фактичного виконання робіт з поділу спірного майна, немає значенні для суду, який ухвалює рішення про поділ незалежно від того, чи є у сторін у справі проєктна документація з поділу, чи затверджена вона, чи отримано ними документи на право виконання відповідних будівельних робіт, а також незалежно від того, чи вимагається за законом в конкретному випадку розробка такої проєктної документації та отримання дозвільної документації.
Положення статті 152 ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто, стаття 152 ЖК України не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки. Тому відсутність у матеріалах справи технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки тощо не перешкоджає суду ухвалити рішення про суті спору, якщо наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи. Таким чином, у суду відсутні підстави вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами статті 152 ЖК України до ухвалення судом рішення про поділ спірного нерухомого майна. Отже, ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між його співвласниками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. За таких обставин відсутні підстави для відступу від висновків, викладених у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 712/920/14, провадження № 61-33938св18, від 20 липня 2022 року у справі № 450/2380/18, провадження № 61-1284св22, ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду».
Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки майна власнику, що виділяється, та власнику, що залишається, має бути виділена окрема площа, що повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України.
Допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19)».
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стороною позивачки, відповідачки за зустрічним позовом, надано до суду Висновок №125-0073/1 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 06.02.2026 року судовим експертом Лесків С.А., згідно якого провести виділ 45/100 частки житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по АДРЕСА_1 на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об`ємно - планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15- 2019 «Будівлі і споруду. Житлові будинки. Основні положення» - технічно можливо.
Вказаним Висновком запропоновано наступний варіант поділу:
«ПЕРШИЙ ВАРІАНТ: по приближеної до ідеальної частки співвласника, з урахуванням порядку користування, що склався:
У користування співвласника ОСОБА_1 з часткою 45/100, пропонується виділити: Частка літ. "А-1" – 1-ноповерховий житловий будинок - 1917року побудови у складі узаконеної групи приміщень: Група приміщень №2: 2-1- коридор пл. 7,7 кв.м.; 2-2- санвузол пл. 2,8 кв.м.; 2-3- житлова пл. 12,7 кв.м.; 2-4- житлова пл. 9,8 кв.м.; Разом по групі приміщень №2 пл. 33,0 кв.м. інв. варт. 127204 грн.
Надвірні узаконені господарські будови: Літ. «И» - літня кухня 2004р. пл. 59,0 кв.м. -213655 грн; №10 - ворота - 2754 грн; №4 - водяна колонка 1377 грн; №9 - огорожа - 2295 грн; №ІІ,ІІІ - замощення 8164 грн. ВСЬОГО: 355449 грн.
Реальна частка складає – 68/100 (342236: 506516буд), що на 23/100 частки більше від частки, що ідеально належить 45/100 частки.
ДЛЯ ПЕРШОГО ВАРІАНТУ: по приближеної до ідеальної частки співвласника, урахуванням порядку користування, що склався: Сума грошової компенсації за розбіжність від ідеальної частки у співвласника ОСОБА_1 в більший бік, експертом не розраховується, в зв`язку з тим, що збільшення ідеальної частки виникло в результаті того, що надвірна господарська будівля літ. «И» літня кухня -2004 року побудови на даний час не є самовільно побудованою на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017року за №406.»
Запропонований Висновком №125-0073/1 від 06.02.2026 року варіант поділу житлового будинку, господарчих будівель та споруд, на переконання суду не порушує права сторін.  При цьому, в частині вимог про залишення у загальному користуванні замощення ІІ, змощення ІІІ, огорожі №9, ворот №10, водяного крану №4, слід відмовити, оскільки в цій частині позов не доведено.
Доказів, які б свідчили про наявність підстав для іншого розподілу спірного житлового будинку між його співвласниками, ніж запропонований позивачкою, матеріали справи не містять.
Таким чином, первісні вимоги підолягають частковому задоволенню.
Також суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку, на думку суду, слід задовольнити,оскільки позивачка ОСОБА_1 заперечень щодо зустрічного позову не висловила та такий з урахуванням встановлених судом обставин є обгрунтований та доведений. Перешкод, які заважали б виділу майна в натурі, судом не встановлено. 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Вимог про стягнення судових витрат позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом та відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом не заявляли. 
Керуючись ст.ст.76-81, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 356 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі частки з майна, що є в спільній власності - задовольнити частково.
Здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) виділивши у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 45/100 часток із майна що є у спільній частковій власності, а саме у житловому будинку літ А приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 житловою площею 22,5 кв.м., загальною площею 33,0 кв.м., літня кухня літ. И.
В іншій частині позову- відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку - задовольнити.
Здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) виділивши у власність ОСОБА_2 55/100 часток із майна що є у спільній частковій власності, а саме у житловому будинку літ А приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею 34,5 кв.м., сарай-кухня 3.
Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Саламатін О.В.