Справа № 331/1092/25
Провадження № 2/331/284/2026
РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
19 червня 2026 року       м. Запоріжжя 

Олександрівський суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого – судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю секретаря Постарнак М.М.,

розглянув в порядку загального позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12  до Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю « Газорозподільні мережі України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про захист прав споживачів, -
В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідачів.

У лютому 2025 року  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10  ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_13 звернулися до Олександрівського (колишній – Жовтневий) районного суду міста Запоріжжя (далі – суд) з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі – АТ «Запоріжгаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» (далі – ТОВ «Запоріжгаззбут» , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі – ТОВ «Нафтогаз України», за результатами розгляду якого просять :
- визнати за позивачами право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок AT «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»;
- визнати, що AT «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про комерційний облік природного газу» зобов`язаний за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам - позивачам а саме ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_7 , ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_8 , ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_9 . ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_10 , ОСОБА_11 в квартирі АДРЕСА_11 , ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_12 ;
- зобов`язати AT «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» провести перерахунок об`єму спожитого природного газу відповідно до норм встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 8 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» в розмірі 3 м.куб. по особовим рахункам побутових споживачів - позивачів з листопада 2017 року, а саме ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , ОСОБА_3 по" особовому рахунку № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 по особовому рахунку № НОМЕР_4 , ОСОБА_5 по особовому рахунку № НОМЕР_5 , ОСОБА_6 по особовому рахунку № НОМЕР_6 , ОСОБА_7 по особовому рахунку № НОМЕР_7 , ОСОБА_8 по особовому рахунку № НОМЕР_8 , ОСОБА_9 по особовому рахунку № НОМЕР_9 , ОСОБА_10 по особовому рахунку № НОМЕР_10 . ОСОБА_11 по особовому рахунку № НОМЕР_11 , ОСОБА_12 по особовому рахунку № НОМЕР_12 ;
- зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз збут» провести перерахунок плати за спожитий природний газ по особовим рахункам побутових споживачів - позивачів з листопада 2017 року по 01.05.2022 року, а саме ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , ОСОБА_3 по особовому рахунку № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 по особовому рахунку № НОМЕР_4 , ОСОБА_5 по особовому рахунку № НОМЕР_5 , ОСОБА_6 по особовому рахунку № НОМЕР_6 , ОСОБА_7 по особовому рахунку № НОМЕР_7 , ОСОБА_8 по особовому рахунку № НОМЕР_8 , ОСОБА_9 по особовому рахунку № НОМЕР_9 , ОСОБА_10 по особовому рахунку № НОМЕР_10 , ОСОБА_11 по особовому рахунку № НОМЕР_11 , ОСОБА_12 по особовому рахунку № НОМЕР_12 .
- зобов`язати ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» провести перерахунок плати за спожитий природний газ по особовим рахункам побутових споживачів - позивачів з 01.05.2022 року, а саме ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_13 , ОСОБА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_14 , ОСОБА_3 по особовому рахунку № НОМЕР_15 , ОСОБА_4 по особовому рахунку № НОМЕР_16 , ОСОБА_5 по особовому рахунку № НОМЕР_17 . ОСОБА_6 по особовому рахунку № НОМЕР_18 . ОСОБА_7 по особовому рахунку № НОМЕР_19 , ОСОБА_8 по особовому рахунку № НОМЕР_20 , ОСОБА_9 по особовому рахунку № НОМЕР_21 , ОСОБА_10 по особовому рахунку № НОМЕР_22 , ОСОБА_11 по особовому рахунку № НОМЕР_23 , ОСОБА_12 по особовому рахунку № НОМЕР_24 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є власниками житлових приміщень в багатоквартирному будинку АДРЕСА_13 та споживачами природного газу, житлові приміщення яких обладнані лише однією газовою плитою для приготування їжі.
З 2017 року з наданих ТОВ « Запоріжгаз збут» платіжних документів позивачі дізналися про те, що норми споживання природного газу для них і членів їх родин значно зросли.
АТ « Запоріжгаз» на усні звернення позивачів повідомило, що на багатоквартирний будинок, в якому вони мешкають в 2017 році встановлено загальний будинковий вузол обліку газу, тому відповідна плата за спожитий газ нараховується позивачам на підставі показань загально будинкового вузла обліку газу.
Отже, позивачі вимушені платити за газ? який вони споживають не фактично, а за частку загального об`єму газу, який споживається всіма споживачами багатоквартирного будинку.
Позивачі звернулися із заявою до АТ «Запоріжгаз» про скасування відповідних нарахувань та проведення перерахунку, однак їх вимоги не були задоволені.
Крім того, позивачі звернулися до АТ «Запоріжгаз» із вимогою про обладнання їх житлових приміщень індивідуальними лічильниками газу, однак в даному праві їм також було відмовлено на підставі того, що на їх багатоквартирний будинок заплановано встановлення загально будинкового лічильника газу.
Позивачі вважають дії АТ «Запоріжгаз» щодо невизнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними лічильниками за рахунок АТ «Запоріжгаз», не включення багатоквартирного будинку в перелік будинків, де повинні бути встановлені індивідуальні лічильники газу, а також не проведення перерахунку по нормах споживання природного газу є неправомірними, та такими, що порушують законні права позивачів власників житлових приміщень в даному багатоквартирному будинку.
Як на правові підстави заявлених вимог позивачі посилаються на положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закон України «Про ринок природного газу», Закон України «Про захист прав споживачів». 

У березні 2025 року від представника відповідача -  ТОВ « Запоріжгаз збут»  до суду надійшов відзив на позов, із змісту якого вбачається, що в силу положень Правил природного газу, Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, Кодексу ГРМ, ТОВ «Запоріжгаз збут» є лише постачальником природного газу та не має повноважень встановлювати режими нарахування об`ємів спожитого природного газу, у зв`язку з чим не має повноважень здійснювати перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. На підставі наведеного, просить відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Запоріжгаз збут» ( а.с.154-157,т.1).

У березні 2025 року від представника відповідача - АТ «Запоріжгаз» до суду надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що вказаний відповідач проти позову частково заперечує з огляду на таке. 
01.07.2015 ПАТ « Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового і азу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління, тобто серед суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи.
Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Приписами законодавчо встановлених норм не закріплено за суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, обов`язку з встановлення споживачам категорії населення саме індивідуальних лічильників газу, відповідно саме в квартирах та приватних будинках таких споживачів і що це є виключно єдиним заходом, яким забезпечується населення даної категорії лічильниками газу. Поряд з цим під лічильником газу в розумінні Закону України « Про забезпечення комерційного обліку природного газу № 3533 –V1 від 16.06.2011 р. слід вважати будь-який засіб вимірювальної техніки без обмеження за критерієм їх функціонального призначення – індивідуальний або загально будинковий ( на групу споживачів).
У відповідності до вищезазначеного, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 01.01.2018 року для вищевказаної категорії населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних або загально будинкових, що забезпечить 100% облік природного газу такими споживачами. 
Вказані приписи Закону кореспондуються з нормами Кодексу ГРМ.
З метою недопущення зростання тарифу на розподіл природного газу, відповідачем з 01.10.2015 року проводяться заходи щодо забезпечення споживачів природного газу лічильниками газу, зокрема в частині запровадження масштабного встановлення будинкових лічильників.
Заявлені позивачами вимоги про визнання за ними права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовими лічильниками за рахунок AT «Запоріжгаз» та визнання, що AT «Запоріжгаз» зобов`язаний за свій рахунок встановити газові лічильники не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, передбаченим ст. 16 ЦК України. Ані Конституцією України, ані ЦК України не передбачено в судовому порядку визнання права особи чи обов`язку, встановлених Законом, тим більш, що АТ « Запоріжгаз» не оспорюється і визнається, що таке право є у споживачів природного газу на встановлення індивідуальних лічильників газу, та те що Оператор ГРМ зобов`язаний встановлювати індивідуальні лічильники газу.
Без визнання дій AT «Запоріжгаз» незаконними по встановленню загальнобудинкового вузлу обліку газу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шкільна, 48, рішення суду про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання АТ « Запоріжгаз» здійснити позивачам, кожному в окремості, перерахунок плати за спожитий газ, починаючи з листопада 2017 року до встановлення індивідуального лічильника обліку газу, виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу», буде необґрунтованим і таким, що буде ухвалено з порушенням норм матеріального права. Крім того, вказаний відповідач просить в цій частині позову застосувати строк позовної давності.
Отже, вказаний відповідач визнає позов в частині визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок AT «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», однак просить застосувати строки позовної давності. В іншій частині позову просить відмовити (а.с.163-173, т. 1).

В квітні 2025 року від представника відповідача – ТОВ « Нафтогаз України» до суду надійшов  відзив на позов, із змісту якого вбачається, що вказаний відповідач проти позову заперечує з таких підстав.
Позивачі з травня 2022 року є споживачами природного газу та знаходяться в реєстрі постачальника ТОВ « ГК «Нафтогаз України». Останнє здійснювало постачання природного газу на об`єкт позивачів на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору, а також на умовах базової річної пропозиції.
Позивачі при обґрунтуванні позовних вимог вказують, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» нараховувало обсяги споживання газу та борги, які не відповідають фактично спожитим обсягам природного газу позивачами, у свою чергу дані твердження не знаходять свого законодавчого обґрунтування, з огляду на наступні норми чинного законодавства: пункту 23 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ( далі –НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 ( далі – Правила, Правила постачання), яким передбачено, що при здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу визначається за даними оператора ГРМ, визначеними згідно з умовами договору розподілу природного газу в розрахунковому періоді.
Таким чином, визначення об`ємів ( обсягів) споживання природного газу проводиться Оператомором ГРМ (АТ « Запоріжгаз»), відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (далі – Кодекс ГРМ), затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, а не ТОВ « ГК «Нафтогаз України».
Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. 
Згідно з Кодексом ГРМ, Оператор ГРМ має право формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача тільки поточним місяцем, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу або в якому були своєчасно надані показники лічильника газу споживачем.
Автоматизований облік обсягів спожитого побутовим споживачем природного газу забезпечується не тільки Споживачем та Оператором ГРМ, а і Оператором ГТС. Саме на підставі таких даних Оператора ГРМ про об`єм ( обсяг) спожитого природного газу споживачам і були виставлені рахунки.
Отже, Постачальник здійснював нарахування вартості природного газу, спожитого позивачами відповідно до вимог чинного законодавства, - на підставі даних Оператора ГРМ, наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним до інформаційної платформи Оператора ШТС.
На підставі викладеного, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не є зобов`язаною за позовними вимогами особою та відповідно є неналежним відповідачем по цій справі.
Крім того, ТОВ « ГК « Нафтогаз України» вбачає відсутність предмета спору в частині порушення прав позивачів зі свого боку. (а.с.209-214,т.1).

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

31.03.2025 року, 23.04.2025 від представника відповідача АТ «Запоріжгаз» до суду надійшли клопотання про проведення підготовчого судового засідання без його участі (а.с.180, 208,т.1).
01.07.2025 року від позивачів  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  ,  ОСОБА_3  ,  ОСОБА_4  ,  ОСОБА_5  ,  ОСОБА_6  ,  ОСОБА_7  ,  ОСОБА_8  ,  ОСОБА_9  ,  ОСОБА_10  ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12  до суду надійшла заява, в якій зазначено, що позивачі не бажають приймати участь у розгляді справи ; на задоволенні позовних вимог наполягають, просять їх задовольнити (а.с.99-100,т.3).
6.08.2025 року, 01.10.2025 року, 09.03.2026 року від представника відповідача АТ «Запоріжгаз» до суду надійшли клопотання про проведення судових засідань по цій справі без його участі ; проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.102,121, т.3, а.с.31, т.4).
24.09.2025 року від представника відповідача ТОВ «ГК « Нафтогаз України» - Плигань І.Ю. до суду надійшло клопотання про її участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції ( а.с.167-168,т.3).
14.01.2026 року від відповідача АТ « Запоріжгаз» до суду надійшло клопотання про заміну АТ « Запоріжгаз» на його правонаступника – ТОВ « Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії ТОВ « Газрозподільні мережі України» (а.с.7-10,т.4).
10.03.2026 року від відповідача ТОВ « ГК « Нафтогаз України» до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника (а.с.35-36,т.4).

ІІІ.  Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Жовтневого (теперішній – Олександровський) районного суду міста Запоріжжя (далі – суд) від 26 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 та інших прийнято та відкрито провадження; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; розгляд справи призначено у підготовче судове засідання (а.с. 92-94,т.1).
Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року підготовче судове засідання відкладено; продовжено строк проведення підготовчого провадження (а.с.219-220,т.2).
Ухвалою суду від 03 червня підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.35-36,т.3).
Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року клопотання представника відповідача ТОВ «ГК «Нафтогаз України» - Плигань І.Ю. про участь її в судових засіданнях в режимі відео конференції, задоволено ( а.с.115,т.3).
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року клопотання представника відповідача – АТ «Запоріжгаз» задоволено; залучено до участі у цій справі правонаступника відповідача АТ «Запоріжгаз» - товариство з обмеженою відповідальністю « Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ( а.с.42-45,т.4).

Сторони в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі

Суд, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими сторони обґрунтовують свої позиції, приходить до такого.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду. 

Судом встановлено, що позивачі є власниками житлових приміщень в багатоквартирному будинку АДРЕСА_13 , що підтверджується відповідними документами.
ОСОБА_1  на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_25 від 24.02.2000, видане Жовтневою районною адміністрацією, згідно з розпорядженням № 432 від 23.02.2000. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ на праві спільної сумісної власності громадян ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , на підставі свідоцтва № 293 про право власності на житло, про що записано у реєстровій книзі за № 190/35251 від 14.03.2000 року ( а.с.12,т.1). В даній квартирі ОСОБА_1 також зареєстрована, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_26 (а.с.10,т.1).
ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_27 від 26.10.2000, видане Жовтневою районною адміністрацією, згідно з розпорядженням № 1958 від 25.10.2000. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ на праві спільної сумісної власності громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_27 про право власності на житло, про що записано у реєстровій книзі за № 190р №35251 від 24.11.2000 року ( а.с.16,т.1). В даній квартирі ОСОБА_2 також зареєстрований, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_28 (а.с.13,14,т.1).
ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ 26.06.2008, реєстраційний номер 23186607, номер запису 35251 в книзі : 190 ( а.с.20,т.1). В даній квартирі ОСОБА_3 також зареєстрований, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_29 (а.с.18,т.1).
ОСОБА_4  на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину (3-1078) від 13.08.2007 року, посвідченого Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ 11.09.2007, реєстраційний номер 19846691 ( а.с.22,т.1). В даній квартирі ОСОБА_4 також зареєстрований, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_30 (а.с.21а,т.1).
ОСОБА_18 на праві власності належить квартира АДРЕСА_14 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину (3-346) від 13.08.2007 року, посвідченого Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ 14.07.2003, реєстраційний номер 997931; 7/18 частки – на підставі договору дарування від 05.09.2003, засвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г., реєстровий № 1276; 2/9 частки – на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2003 засвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г., реєстровий № 1274 (а.с.25-27,т.1). В даній квартирі ОСОБА_5 також зареєстрована, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_31 (а.с.24, т.1).
ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_6 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_32 від 02.11.2000, видане Жовтневою районною адміністрацією, згідно з розпорядженням № 2011 від 01.11.2000. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ на праві спільної сумісної власності громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про що записано у реєстровій книзі за № 190/35251 від 28.11.2000 року (а.с.32,т.1). В даній квартирі ОСОБА_6 також зареєстрований, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_33 (а.с.30,т.1).
ОСОБА_7  на праві власності належить квартира АДРЕСА_7 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. Право власності на дану квартиру зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2021 за № 43593830 (а.с.37-38,т.1). ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_15 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_34 (а.с.34,т.1).
ОСОБА_8  на праві власності належить квартира АДРЕСА_8 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2008, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. (а.с.42, т.1). В даній квартирі ОСОБА_21 також зареєстрована, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_35 (а.с.40,т.1).
ОСОБА_9 на праві власності належить квартира АДРЕСА_9 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. Право власності на дану квартиру зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.08.2017 за № 22019243 (а.с.46-48,т.1). ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_16 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_36 (а.с.44-45,т.1).
ОСОБА_10 на праві власності належить квартири АДРЕСА_10 , на підставі свідоцтва про право на спадщину (2-550) від 01.10.2011, посвідченого Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ 28.11.2011, реєстраційний номер 32209432 (а.с.53-54,т.1). В даній квартирі ОСОБА_10 також зареєстрована, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_37 (а.с.51а,т.1).
ОСОБА_11 на праві власності належить квартира АДРЕСА_11 , 1/2 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину (2-217) від 26.06.2009, посвідченого Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою. Право власності на частку квартири зареєстроване ОП ЗМБТІ 01.04.2010, реєстраційний номер 25748596; 1/2 частки – на підставі свідоцтва про право на спадщину (4-66) від 26.03.2014, посвідченого Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою. Право власності на частку квартири зареєстроване державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.03.2017, номер запису 19599335. (а.с.60-64,т.1). В даній квартирі ОСОБА_11 також зареєстрований, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_38 (а.с.57-58, т.1).
ОСОБА_12 на праві власності належить квартира АДРЕСА_12 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_39 від 16.02.2000, видане Жовтневою районною адміністрацією, згідно з розпорядженням № 349 від 15.02.2000. Право власності на дану квартиру зареєстроване ОП ЗМБТІ на праві приватної власності за громадянином ОСОБА_12 , про що записано у реєстровій книзі за № 190/35251 від 16.03.2000 року (а.с.68,т.1). В даній квартирі ОСОБА_6 також зареєстрований, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_40 (а.с.66-67,т.1).
Отже, позивачі у справі є власниками квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_13 , а відповідач - Акціонерне Товариство «Оператором ГРМ «Запоріжгаз», виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до заяви від 06 січня 2025 року ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10  ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 звернулися до ТОВ «Запоріжгаз збут». В даній заяві зазначили, що вони є власниками квартир, які розташовані в будинку АДРЕСА_13 , та побутовими споживачами ринку природного газу. Заявники, посилаючись на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя в справі № 331/362/21, яким визнано незаконними дії АТ «Запоріжгаз» в частині не встановлення мешканцям цього будинку індивідуальних лічильників газу, просили провести перерахунок споживчого природного газу (а.с.83-85, т.1).
Відповідно до заяви від 06 січня 2025 року, ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10  ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 звернулися до АТ «Запоріжгаз». В даній заяві зазначили, що вони є власниками квартир, які розташовані в будинку АДРЕСА_13 , та побутовими споживачами ринку природного газу. Заявники, посилаючись на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя в справі № 331/362/21, яким визнано незаконними дії АТ «Запоріжгаз» в частині не встановлення мешканцям цього будинку індивідуальних лічильників газу та зобов`язання встановити індивідуальні лічильники, просили становити індивідуальні лічильники та провести перерахунок за спожитий газ. (а.с.86-88, т.1).
Відповідно до Акту приймання комерційного вузла обліку газу в експлуатацію від 22 вересня 2016 року, працівниками ПАТ «Запоріжгаз» за адресою: АДРЕСА_13 , встановлено загально будинковий вузол газу КВУ 1.02 G40 (а.с. 175-176, т.1).

За приписами частини четвертої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.
Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.
Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 05 березня 2021 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2023 року (змінами до закону даний термін було продовжено з 01 січня 2018 року спершу до 01 січня 2021 року, а в подальшому до 01 січня 2023 року).
Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.
Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.
Однак, відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. 
Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.
Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.
Разом з тим відповідно до приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.
Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.
Відтак, суд вважає, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.
Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.
Зазначені висновки суду узгоджуються з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року № 212/5836/17

Вирішуючи вимоги позивачів про визнання за ними права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками та зобов`язання АТ «Запоріжгаз» встановити в їх квартирах індивідуальні лічильники газу, суд виходить з такого.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження №14-347цс18) дійшла висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 212/5836/17.
Зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.
Стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.
Отже, на відповідача АТ «Запоріжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова АТ «Запоріжгаз» від свого обов`язку встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів.
Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що право на встановлення індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам газу у їх квартирах встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачів в даному випадку буде зобов`язання відповідача АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів.
На думку суду, такий спосіб захисту не суперечить закону, відповідає інтересам позивачів, змісту порушеного права, характеру його порушення, дозволяє забезпечити реальне поновлення порушених прав.

Щодо позовних вимог здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу з листопада 2017 року суд зазначає таке. 
Звертаючись до суду, позивачі просили зобов`язати AT «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу з листопада 2017 року на підставі норм, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у лазі відсутності газових лічильників».
Під час розгляду справи було змінено відповідача AT «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на його правонаступника ТОВ «Газорозподільні мережі України», який є Оператором ГРМ, що здійснює розподіл природного газу споживачам в межах території Запорізької області на підставі ліцензії, виданої Постановою Регулятора від 26.12.2022 р. № 1839 (зі змінами внесеними, зокрема, Постановою НКРЕКП від від 09.12.2025 № 2057), та є надавачем послуг з розподілу природного газу споживачам.
Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу».
Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.
Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.
Оскільки позивачі виконували свій обов`язок зі сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, частково такі роботи відповідачем були здійснені.
Газопостачання є видом комунальної послуги за змістом ч. 1 ст. 1 та п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а засіб обліку визначає кількісні та або якісні показники такої послуги, і саме для споживача встановлено обов`язок забезпечувати доступ до свого приміщення для огляду засобу обліку положеннями.
Встановлення замість індивідуальних (квартирних) лічильників за змістом п. 5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку передбачає інший порядок визначення обсягів споживання розподілу плати згідно з показами загальнобудинкового лічильника пропорційно між споживачами в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що за відсутності згоди кожного із споживачів на такий розрахунок не тільки порушує приписи ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», але й є несумісним із встановленим п. 5 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» принципом відповідності оплати житлово-комунальної послуги її кількості.
Таким чином, встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем. У випадку не встановлення у побутового споживача індивідуального лічильника відбувається математичний розрахунок спожитого газу між споживачами, у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а отже неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку.
Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови отримання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
За вказаних обставин суд встановлює порушення прав позивачів, як споживачів з боку відповідача в частині встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу, оскільки його односторонні дії зі встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу без погодження зі споживачами призводять до невідповідності умов договору на постачання природного газу між споживачем та постачальником, в той час коли кошти мають сплачуватися споживачем тільки за той газ, який дійсно був спожитий.
В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Звертаючись до суду, позивачі просили здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу з листопада 2017 року на підставі норм, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у лазі відсутності газових лічильників».
Відповідно до норм споживання природного газу які встановлені даною постановою КМУ норма споживання природного газу побутовими споживачами які мають лише газову плиту за наявності централізованого гарячого водопостачання та не мають лічильника газу становить 3 м.куб. на одну зареєстровану особу.
Позивачі починаючи з листопада 2017 року сплачують не по встановленим нормам 3 м.куб., а по показам загальнобудинкового лічильника газу, який не відображає фактичну кількість природного газу, який споживається кожним конкретно споживачем.
З огляду на викладене суд вважає, що вимоги про зобов`язання» Оператора ГРМ здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях - квартирах позивачів за період з листопада 2017 року підлягають задоволенню, але такий перерахунок необхідно здійснити відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період з врахуванням вищезазначених вимог законодавства.
Щодо заяви представника відповідача АТ «Запоріжгаз» про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
Згідно із ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Посилання представника АТ «Запоріжгаз» в частині пропуску позивачем строку позовної давності судом відхиляються, оскільки порушення прав позивачів є триваючим, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду.
Зокрема, вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 212/7490/17-ц (провадження № 61-1511св19), від 23 листопада 2020 року у справі № 212/3482/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 212/4456/19, від 15 грудня 2021 року у справі № 212/8756/19 (провадження № 61-5873св20), від 12 січня 2022 року у справі № № 212/2311/19 (провадження № 61-526св20).

Щодо позовних вимог до ТОВ «Запоріжгаз збут» суд виходить з такого.
ТОВ «Запоріжгаз збут як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тоді як послуги щодо обліку спожитого природного газу здійснював АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» як Оператор ГРМ, а в подальшому правонаступник - ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України». Тому вимоги позивачів про зобов`язання ТОВ «Запоріжгаз збут» провести перерахунок плати за спожитий природний газ по особовим рахункам споживачів з листопада 2017 року відповідно до норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників є такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі N 210/5132/19 (провадження N 61-4893св20), від 20 липня 2020 року у справі N 212/1796/18-ц (провадження N 61-23124св19).

Щодо позовних вимог до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» суд виходить з такого.
Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, а не ТОВ «ГК «Нафтогаз України».
Згідно з пунктом 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18; від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 (адміністративні провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19).
Позивачами не наведено жодного обґрунтування того, яким чином ТОВ «ГК «Нафтогаз України» порушено право позивачів та яким чином і на якій підставі можуть бути поновлені їх права саме постачальником природного газу. 

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі
Згідно з пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12  до Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про захист прав споживачів – задовольнити частково.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (м. Запоріжжя, вул. Заводська , буд.7, ЄДРПОУ 45999072) здійснити за свій рахунок встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах побутових споживачів, а саме: ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_7 , ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_8 , ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_9 . ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_10 , ОСОБА_11 в квартирі АДРЕСА_11 , ОСОБА_12  в квартирі АДРЕСА_12 .
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (м. Запоріжжя, вул. Заводська , буд.7, ЄДРПОУ 45999072) провести перерахунок об`єму спожитого природного газу відповідно до норм, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» в розмірі 3 м.куб., по особовим рахункам побутових споживачів з листопада 2017 року, а саме: ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , ОСОБА_3 по" особовому рахунку № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 по особовому рахунку № НОМЕР_4 , ОСОБА_5 по особовому рахунку № НОМЕР_5 , ОСОБА_6 по особовому рахунку № НОМЕР_6 , ОСОБА_7 по особовому рахунку № НОМЕР_7 , ОСОБА_8 по особовому рахунку № НОМЕР_8 , ОСОБА_9 по особовому рахунку № НОМЕР_9 , ОСОБА_10 по особовому рахунку № НОМЕР_10 . ОСОБА_11 по особовому рахунку № НОМЕР_11 , ОСОБА_12 по особовому рахунку № НОМЕР_12 .
Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь держави судовий збір у розмірі 13321,20 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 червня 2026 року.

Суддя:        Н.Г.Скользнєва