Справа № 342/754/23 
Провадження № 22-ц/4808/771/26 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Мальцевої Є.Є., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Кузнєцов В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Борщенко Владлени Валеріївни на ухвалу Городенківського районного суду від 02 березня 2026 року, постановлену в складі судді Гайдича Р.М. у м. Городенці, у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст скарги
У березні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Борщенко Владлена Валеріївна, звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
В обґрунтування скарги зазначив, що 20 вересня 2023 року Городенківським районним судом видано виконавчий лист № 342/754/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Стягнення аліментів розпочато з 28 червня 2023 року.
У зв`язку з цим 02 січня 2026 року у Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 79901515.
Згідно з постановою державного виконавця від 23 січня 2026 року вказане виконавче провадження закрито у зв`язку із закінченням строку стягнення аліментів. Разом із тим у зазначеній постанові вказано, що станом на 16 січня 2026 року наявна переплата зі сплати аліментів у розмірі 36 594,17 грн.
З метою з`ясування підстав виникнення переплати та порядку її повернення представником боржника – адвокатом Борщенко В.В. 06 лютого 2026 року до Відділу ДВС направлено адвокатський запит.
З відповіді Відділу ДВС від 16 лютого 2026 року стало відомо, що грошові кошти у розмірі 36 594,17 грн були перераховані на користь стягувача як штраф у межах іншого виконавчого провадження № 79901467. Перерахування здійснено відповідно до платіжної інструкції № 9661 від 26 січня 2026 року. Станом на 16 лютого 2026 року кошти на депозитному рахунку відсутні.
Вказаний штраф накладено постановою від 19 січня 2026 року у виконавчому провадженні № 79901467 у розмірі 30 відсотків від суми заборгованості, що, відповідно до постанови, становить 36 512,66 грн, із зарахуванням зазначених коштів на користь стягувача.
Водночас на зазначену постанову про накладення штрафу було подано скаргу, яку ухвалою Городенківського районного суду від 19 лютого 2026 року задоволено, а постанову про накладення штрафу від 19 січня 2026 року у виконавчому провадженні № 79901467 скасовано.
Так, за твердженням скаржника, грошові кошти у сумі 36 594,17 грн мають правовий статус переплати, що виникла у межах виконавчого провадження № 79901515. Факт наявності переплати був офіційно зафіксований самим державним виконавцем у постанові про закриття виконавчого провадження. Однак зазначені кошти не були повернуті боржнику, а зараховані в рахунок штрафу по іншому виконавчому провадженню, який на той момент оскаржувався боржником у судовому порядку та згодом був визнаний судом незаконним і скасований.
Посилаючись на ч. 6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», вказував, що стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).
Таким чином, факт переплати означає, що зобов`язання боржника за виконавчим листом виконано в повному обсязі, усі вимоги стягувача задоволені, подальше утримання або перерахування коштів по іншому виконавчому провадженню не має правового підґрунтя, а такі кошти набули статусу надмірно стягнутих.
Наголошує, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить жодної норми, яка б надавала державному виконавцю право за власною ініціативою змінювати призначення переплати, здійснювати внутрішнє зарахування коштів між різними виконавчими провадженнями, використовувати переплату для погашення штрафів без окремого правового рішення та розпоряджатися коштами боржника поза межами чітко визначеної законом процедури.
Крім того, розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, є некоректним і містить помилки, що призвели до визначення завищеної суми заборгованості. Відповідно до рішення суду аліменти на утримання ОСОБА_2 були стягнуті до досягнення дітьми трирічного віку, тобто обов`язок зі сплати аліментів був обмежений строком до 11 лютого 2025 року включно. Після настання цієї дати правові підстави для подальшого нарахування аліментів були відсутні. Однак державний виконавець продовжувала здійснювати розрахунок заборгованості з урахуванням зазначених аліментних платежів до грудня 2025 року. Саме на підставі цього невірного розрахунку і було сформовано суму до сплати, яка фактично не відповідала реальному обсягу зобов`язань боржника.
Відтак боржник, діючи добросовісно та покладаючись на офіційні дії державного виконавця, перерахував кошти з метою повного виконання рішення суду. Отже, переплата виникла не з його вини, а внаслідок помилкового розрахунку виконавця.
З урахуванням практики Верховного Суду зазначав, що правила розподілу стягнутих грошових сум і черговості задоволення вимог стягувачів підлягають застосуванню в межах одного конкретного виконавчого провадження, а не загалом до всіх виконавчих проваджень щодо боржника.
Просив суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дрижко Тетяни Миколаївни щодо неповернення йому грошових коштів у сумі 36 594,17 грн, які були встановлені як переплата у виконавчому провадженні № 79901515, а також щодо їх безпідставного зарахування у рахунок штрафу у виконавчому провадженні № 79901467 та подальшого перерахування на користь стягувача за відсутності належної правової підстави; зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області перерахувати скаржнику грошові кошти у сумі 36 594,17 грн як надмірно стягнуті в межах виконавчого провадження та такі, що підлягають поверненню боржнику, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду
Ухвалою Городенківського районного суду від 02 березня 2026 року вказану скаргу залишено без розгляду.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Борщенко Владлена Валеріївна, подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що оскаржує не саму постанову про закінчення виконавчого провадження від 23 січня 2026 року, як це самостійно визначив суд першої інстанції, фактично вийшовши за межі предмета поданої скарги, а протиправні дії державного виконавця щодо розпорядження надмірно стягнутими коштами, які відповідно до вимог закону повинні були бути повернуті боржнику.
А виходячи з такого помилкового розуміння предмета скарги, суд дійшов висновку про пропуск строку на її подання.
Водночас такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать змісту поданої скарги, оскільки суд самостійно визначив інший предмет оскарження, ніж той, що був заявлений скаржником, а також зробив висновок про пропуск строку звернення до суду за відсутності будь-яких доказів, які б підтверджували момент, коли скаржнику стало відомо про відповідну постанову державного виконавця.
Зазначає, що про фактичне порушення своїх прав ОСОБА_1 стало відомо 16 лютого 2026 року. Після отримання цієї інформації скаржник у межах встановленого законом десятиденного строку 25 лютого 2026 року звернувся до суду зі скаргою.
Таким чином, процесуальний строк на подання скарги, визначений статтею 449 ЦПК України, ним не пропущений.
Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а вимоги скарги задовольнити.
Позиція інших учасників справи
Інші учасники справи правом на подання відзиву не скористалися.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта – адвокат Боднар М.О. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Лащук Ю.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Також подане ОСОБА_2 05.04.2026 за допомогою підсистеми «Електронний суд» клопотання про зупинення апеляційного провадження № 22-ц/4808/771/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 22-ц/4808/693/26, в судовому засіданні апеляційного суду не підтримала.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представника Попович О.В., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала Городенківського районного суду від 02 березня 2026 року зазначеним вимогам не відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.01.2026 старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дрижко Тетяною Миколаївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 79901515, відкритого на підставі виконавчого листа № 342/754/23 від 20 вересня 2023 року, виданого Городенківським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку; стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 розпочато з 28.06.2023 (т. 4, а.с. 97).
Постановою встановлено, що строк стягнення аліментів закінчився. Станом на 16.01.2026 наявна переплата зі сплати аліментів у розмірі 36 594,17 грн. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом становить 0 грн, сума стягнутого виконавчого збору та винагороди приватного виконавця – 0 грн. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено закінчити виконавче провадження, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Встановлено також, що 19 січня 2026 року у межах виконавчого провадження № 79901467 старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дрижко Т.М. щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення штрафу. Встановлено, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 станом на 28.06.2025 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 121 708,86 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки. У зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, постановлено накласти на боржника штраф на користь стягувача ОСОБА_2 у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 36 512,66 грн (т. 4, а.с. 98-99).
Згідно копії відповіді Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області № 11298 від 16.02.2026 на запити адвоката Борщенко В.В. грошові кошти у розмірі 36 594,17 грн були перераховані на користь стягувача за призначенням: штраф у межах виконавчого провадження зі стягнення аліментів. Перерахування здійснено згідно з платіжною інструкцією № 9661 від 26.01.2026. Станом на 16.02.2026 залишок коштів на депозитному рахунку відділу за вказаним провадженням відсутній. Додатково вказано, що наразі розрахувати та надати графік погашення заборгованості з визначенням фіксованої суми стягнення неможливо, оскільки у боржника відсутні офіційні доходи. Відповідно до положень Сімейного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник не працює і не має доходів, нарахування аліментів та розрахунок заборгованості здійснюються виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (району/області). Таким чином, розмір щомісячних нарахувань є динамічним та залежить від актуальних статистичних показників середньої заробітної плати, що унеможливлює складання сталого графіка погашення на майбутні періоди (т. 4, а.с. 100).
Згідно з копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеним старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дрижко Т.М., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 79901515 станом на 01.01.2026 за період з червня 2023 року по грудень 2025 року становила 87 333,00 грн (т. 4, а.с. 101-102).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що така подана з пропуском строку, встановленого статтею 449 ЦПК України десятиденного для її подання. При цьому скаржником не зазначено, коли саме він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а також не заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та не наведено поважних причин його пропуску, у зв`язку з чим відповідно до статті 126 ЦПК України така скарга підлягає залишенню без розгляду.
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Згідно з ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Статтею 123 ЦПК України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно із ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З наведених норм права вбачається, що визначальним для обчислення строку на звернення до суду зі скаргою є встановлення моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши висновку про пропуск скаржником строку на подання скарги, належним чином не з`ясував, який саме момент слід вважати початком перебігу такого строку, та не встановив коли саме скаржнику стало відомо про порушення його прав.
Як вбачається зі змісту поданої скарги та матеріалів справи, скаржник оскаржує не постанову державного виконавця від 23 січня 2026 року про закінчення виконавчого провадження, а дії державного виконавця щодо зарахування та подальшого перерахування грошових коштів у сумі 36 594,17 грн у рахунок штрафу в іншому виконавчому провадженні.
Із копії відповіді Вишневого відділу державної виконавчої служби № 11298 від 16 лютого 2026 року вбачається, що саме з цієї відповіді скаржнику стало відомо про перерахування зазначених коштів на користь стягувача як штраф у межах іншого виконавчого провадження.
Скаргу направлено до суду першої інстанції 25 лютого 2026 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті (т. 4, а.с. 112), тобто в межах десятиденного строку, встановленого статтею 449 ЦПК України.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про пропуск скаржником строку на звернення до суду зі скаргою є передчасним та таким, що не ґрунтується на встановлених обставинах справи.
Враховуючи викладене, оскаржувану ухвалу суду про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала про залишення скарги без розгляду – скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Городенківського районного суду.
Щодо судових витрат
Вимоги учасників справи щодо вирішення питання про розподіл судових витрат є передчасними, оскільки відповідно до положень ст.ст. 141, 265 ЦПК України та п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про розподіл судових витрат вирішується під час ухвалення рішення по суті заявлених вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, спір по суті не вирішується, а відтак підстави для розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, на цій процесуальній стадії відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Борщенко Владлени Валеріївни задовольнити частково.
Ухвалу Городенківського районного суду від 02 березня 2026 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:   О.О. Томин
Судді:   Є.Є. Мальцева
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 квітня 2026 року.