ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10656/24  Номер провадження 22-ц/814/590/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,
секретаря Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з останнього 347932,75 грн. як збитки за порушення умов договору зберігання від 03.10.2021 та судові витрати по справі.
Вказував, що 03.10.2021 ОСОБА_1 прийняв від нього на зберігання насіння соняшника у кількості 18280 кг. строком на 3 місяці, про що склав відповідну розписку.
Після спливу 3 місяців насіння йому як власнику повернуто не було.
На неодноразові прохання повернути насіння ОСОБА_1 спочатку відмовлявся, а потім повідомив, що продав його і чекає грошей, якими планував з ним розрахуватись. 
Направлена 20.03.2023 письмова вимога про повернення насіння соняшник вчергове відповідачем була проігнорована, у зв`язку з чим 14.06.2023 до Полтавського РУП була подана заява про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
01.09.2023 Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області зареєстровано кримінальне провадження за №12023170420002406 за фактом шахрайських дій, під час якого ОСОБА_1 надав пояснення, що продав соняшник та перерахував кошти позивачу 42500 грн. банківськими переказами та 150000 грн. готівкою, що не відповідало дійсності, оскільки ним такі кошти не були отримані.
Згідно з висновком експерта, ринкова вартість 18280 кг. соняшника станом на 18.09.2024 становить 347932,75 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 липня 2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі: 347932, 75 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 судові витрати: 3479,33 грн. судового збору; 4543,70 грн. на проведення експертного дослідження; 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про укладення між сторонами договору зберігання у вигляді розписки, якого не було дотримано відповідачем, що призвело до заподіяння збитків в сумі визначеній експертом. Також суд відхилив в якості належних доказів надані відповідачем квитанції про перерахування коштів в загальній сумі 37500 грн. та не взяв до уваги посилання на передачу готівкою позивачу 150000 грн. як оплата за насіння.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Не заперечуючи факт зберігання насіння, вказує, що після закінчення 3-и місячного терміну в нього припинилися обов`язки зберігати дане майно, яке позивач відмовлявся забирати посилаючись на те, що йому не має де його зберігати. 
Звертає увагу, що в подальшому між сторонами виникли відносини купівлі-продажу та він почав продавати насіння, сплачуючи кошти ОСОБА_2 як шляхом переказу на картку позивача, так і шляхом надання готівки. Разом з тим, суд не дав належної оцінки банківським грошовим переказам та безпідставно відмовився їх зараховувати як оплату за насіння. 
Також апелянтом висловлена незгода з висновком проведеного на замовлення позивача експертного дослідження, який було складено через 2 роки після припинення зобов`язань та в якому не враховано реальну вартість такого насіння на час його продажу. 
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи з наступного.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, згідно розписки складеної 03.10.2021 ОСОБА_1 прийняв на зберігання соняшник від ОСОБА_2 в кількості 18280 кг в термін три місяці від 03.10.2021. 
Складена відповідачем розписка містила як кількість насіння соняшника, так і його базові показники : волога -до 8 %, сор – до 3 %, олійна частка не менше 46%.
Далі було вказано – показники Ман – Камаз
волога -10,5 10,9 
сор - 5,9 4,5
олійна – 46,5 46,5.
20.03.2023 ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 було направлено вимогу про повернення прийнятого на зберігання насіння соняшника в кількості 18280 кг., яка залишилась без належного реагування з боку відповідача. 
14.06.2023 ОСОБА_2 звернувся до Полтавського РУП з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
02.09.2023 відомості за фактом шахрайських дій були внесені до ЄРДР, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КУпАП.
Згідно висновку експертного дослідження Полтавського НДЕКЦ МВС України від 18.09.2024 року №ЕД-19/117-24/15694-ТВ, ринкова вартість 18280 кг. соняшнику, базові показники якого дорівнюють: волога - 10.5 %, сор - 5.9 %, олійна частка - 46.5 %, станом на момент проведення товарознавчого експертного дослідження складає: 347932,75 грн.
Ухвалюючи рішення суд встановив фактичне укладання між сторонами договору зберігання у виглядів розписки та його неналежне виконання ОСОБА_1 , який не зберіг ввірене йому майно та не повернув його власнику, що призвело до заподіяння збитків, які суд стягнув в повному обсязі, відхиливши при цьому надані стороною відповідача докази щодо перерахування відповідачем грошових коштів в загальній сумі 37500 грн. та не взяв до уваги твердження останнього про передачу позивачу готівкою 150000 грн. в якості оплати за реалізоване насіння.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаними висновками суду з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно ч. 1 ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.
Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
При розгляді справи № 183/4367/21 Верховний Суд, в своїй постанові від 14.09.2023 зазначив, що договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі зберігачу. Розписка, квитанція або інший документ є документом, який видається зберігачем поклажодавцю за договором зберігання, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання зберігачем від поклажодавця певної речі (речей).
Суд першої інстанції враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду дійшов правомірного висновку, що між сторонами 03.10.2021 фактично було укладено договір зберігання у письмовій формі, посвідчений розпискою.
Вказаний факт позивачем та відповідачем не заперечується.
Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 938 ЦК України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.
Частинами 1-2 ст. 949 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Як зазначалося вище, сторонами не заперечується передача насіння соняшника вагою 18280 кг. на зберігання на 3 місяці від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .
В даному випадку у відповідача мався обов`язок по поверненню поклажодавцеві насіння соняшника після закінчення 3 місячного терміну зберігання, тобто після 03 січня 2022 року. 
Натомість такого обов`язку відповідач не дотримався та спірне насіння позивачу в строк не повернув, позаяк ним залишилась без реагування і направлена позивачем 20.03.2023 вимога про повернення насіння, яка ним була отримана 25.03.2023. 
Згідно пояснень відповідача в рамках кримінального провадження за фактом шахрайських дій, насіння соняшнику перебувало у ОСОБА_1 до кінця січня 2022 року, а в подальшому було реалізовано ним протягом року. 
При цьому, в своїх поясненнях ОСОБА_1 акцентував увагу на тому, що саме по собі звернення ОСОБА_2 до органів поліції обумовлено неможливістю знайти між ними компроміс в питанні ціни насіння соняшника з огляду на коливання цін в період воєнного стану і не було пов`язано з його діями як зберігача. 

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що зберігачем ОСОБА_1 , після закінчення строку договору зберігання, не було вчинено дій, направлених на повернення насіння його власнику.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які-б спростували зазначені в позовній заяві обставини, стороною відповідача надано не було, а відтак судом зроблено обґрунтований висновок про те, що відсутність ввіреного на зберігання майна та його не повернення власнику після закінчення строку дії договору свідчить про самовільне використання зберігачем такого майна, що спричинило збитки поклажодавцеві, які підлягають відшкодування в судовому порядку. 
Заперечуючи підстави позову, ОСОБА_1 вказував, що за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 реалізовував насіння соняшника окремими партіями, а отримані кошти передавав останньому, оскільки в нього не було умов для зберігання такого насіння, тому існувала усна домовленість про необхідність продати його.
На підтвердження вказаних обставин, стороною відповідача були надані скріншоти з телефонів сторін, згідно яких ОСОБА_2 повідомляє ОСОБА_1 номер банківської карти, на яку відповідач перераховував грошові кошти. 
Так, матеріали справи містять 8 квитанцій про сплату ОСОБА_1 на картку НОМЕР_1 коштів на загальну суму 37500 грн. за період з 07.04.2022 по 03.11.2022.
При цьому, факт належності вказаної банківської картки ОСОБА_2 останнім не спростовано та не надано доказів існування між ним та ОСОБА_1 інших правовідносин та зобов`язань, на виконання яких останній повинен був перераховувати грошові кошти.
З наданих відповідачем квитанцій в призначенні платежів вказано «переказ власних коштів», у зв`язку з чим останні колегія суддів розцінює як суми, що були отримані позивачем як оплата вартості реалізованого відповідачем насіння соняшнику. 
За вказаних обставин, вважаючи доведеним факт здійсненої ОСОБА_1 часткової оплати за насіння соняшнику на суму 37500 грн., колегія суддів приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції розміру збитків, які підлягають зменшенню на вказану суму. 
Що стосується твердження відповідача про здійснену ним сплату коштів позивачу готівкою в сумі 150000 грн., колегія суддів не знаходить підстав для прийняття до уваги зазначеної позиції зберігача, оскільки така обставина не доводиться жодним доказом по справі. 
За вказаних обставин, судове рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру визначених судом першої інстанції збитків з 347932,75 грн. до 310432,75 грн.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи задоволення позовних вимог на 89,2% (з запитуваних 347932,75 грн. колегією суддів задоволено 310432,75 грн.), у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судових витрат.
Так, стягнутий місцевим судом судовий збір у сумі 3479,33 грн. підлягає зменшенню до 3103,55 грн., витрати на проведення експертного дослідження з 4543,70 грн. до 4050,70 грн.
Що стосується витрат на правничу професійну допомогу в сумі 20000 грн., яка з урахуванням пропорційного співвідношення підлягає зменшенню до 17840 грн., колегія суддів, зважаючи на вимоги ч. ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, якими визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, вважає за необхідне зменшити вказаний розмір до обґрунтованого - 10000 грн., зважаючи на реальний обсяг наданої адвокатом правничої допомоги при підготовці позовної заяви та при подачі її до суду, та його участі в одному судовому засіданні тривалістю 5 хв. 
В інших судових засіданнях адвокат та його довіритель ОСОБА_2 участі не приймали, про що 21.07.2025 подали заяву з проханням здійснювати розгляд справи у їх відсутність. 
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , на його користь з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, в сумі 563,65 грн. (10,8% від сплаченого судового збору в сумі 5219 грн.).
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 липня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків з 347 932,75 грн. до 310432,75 грн.
Змінити розподіл судових витрат, зменшивши стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору з 3479,33 грн. до 3103,55 грн.; по оплаті за проведення експертного дослідження з 4543,70 грн. до 4050,70 грн., по відшкодуванню витрат на правничу допомогу - з 20000 грн. до 10000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 563,65 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2026 року.
Судді: О. І. Обідіна Г.Л. Карпушин В.П. Пікуль