Справа № 752/15480/25 
Провадження №: 2-а/752/55/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Люльчака Мирослава Руслановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Люльчака Мирослава Руслановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 13 червня 2025 року серії ЕНА № 4970137 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову позивач вказує на те, що постанова серії ЕНА № 4970137 від 13 червня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП є протиправною, оскільки винесена без належного дослідження фактичних обставин справи та з порушенням вимог законодавства. Позивач наголошує, що зупинка транспортного засобу була здійснена у межах дорожньої розмітки, яка дозволяє виїзд на смугу для маршрутних транспортних засобів та посадку і висадку пасажирів, а на дорозі відсутня розмітка 1.27 чи 1.2, яка б забороняла такі дії. Таким чином, відсутні правові підстави вважати його дії порушенням вимог пункту 17.1 Правил дорожнього руху.
Крім того, позивач посилається на те, що поліцейський при складанні постанови не забезпечив повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, як того вимагає ст. 280 КУпАП, та не надав жодних доказів, які б підтверджували факт порушення. Оскаржувана постанова ґрунтується лише на формальних твердженнях інспектора, що суперечить позиції Верховного Суду, відповідно до якої постанова у справі про адміністративне правопорушення має базуватись на належних і допустимих доказах, а факт правопорушення вважається доведеним лише у разі наявності достатньої сукупності таких доказів.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд скасувати оскаржувану постанову у зв`язку із відсутністю події адміністративного правопорушення та стягнути сплачений судовий збір.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2025 року справу передано на розгляд головуючого судді Митрофанової А.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
04 серпня 2025 року від представника відповідача - Кубрака О.І. надійшов відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою. Зазначається, що позивач, керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги пунктів 15.10, 17.1 Правил дорожнього руху та дорожні знаки 5.8, 5.11. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Відповідач наголошує, що інспектор діяв у межах повноважень, наданих ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», з дотриманням процесуальних вимог, передбачених ст. 276, 280 КУпАП. При цьому було враховано обставини справи, а факт вчинення правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Також у відзиві зазначено, що відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність або права та свободи громадян. Позивач, зупинившись у забороненому місці, створив перешкоду дорожньому руху, що і стало підставою для складання постанови.
Крім того, відповідач послався на положення ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язують учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися Правил дорожнього руху, а також на положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», які надають право використовувати фото- та відеофіксацію як доказ порушення. У зв`язку з цим твердження позивача про відсутність складу правопорушення є безпідставними.
Клопотань від позивача та відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження обставин в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що 13 червня 2025 року поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві сержантом поліції Люльчаком Мирославом Руслановичем винесено постанову серії ЕНА №?4970137 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у зв`язку з виявленням порушення зупинки транспортного засобу Mercedes-benz E450, номерний знак НОМЕР_1 , чим порушено п. 17.1 Правил дорожнього руху та скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За приписами п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч. 1, 2 і 3 ст. 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно із ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).
Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил. 
Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Оскаржуваною постановою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у зв`язку з зупинкою транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів».
Згідно з пунктом 17.1 Правил дорожнього руху на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.
Пунктом 17.2 Правил дорожнього руху закріплено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП зупинка на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Частинами 2 і 3 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, тільки належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, може підтвердити правомірність накладення на нього адміністративного стягнення та вважається належним доказом по справі.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постановою відповідача від 13 червня 2025 року серії ЕНА № 4970137, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн.
У даній постанові вказано, що особа, яка керувала транспортним засобом, здійснила зупинку на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, що позначена знаком 5.11, чим порушила пункт 17.1 Правил дорожнього руху.
Разом з тим, позивач наголошує, що його дії відповідали вимогам Правил дорожнього руху, оскільки зупинка транспортного засобу була здійснена у межах дорожньої розмітки, яка дозволяє виїзд на смугу для маршрутних транспортних засобів у місцях посадки та висадки пасажирів, а на ділянці дороги була відсутня розмітка, що забороняє такі маневри. Отже, підстав вважати дії позивача порушенням ПДР не існувало.
Дослідивши наданий відповідачем відеозапис з нагрудної камери поліцейського, суд встановив, що на момент під`їзду патрульного автомобіля транспортний засіб позивача перебував у нерухомому стані на смузі для маршрутних транспортних засобів із увімкненою аварійною світловою сигналізацією.
Разом із тим із відеозапису вбачається, що відповідна смуга на цій ділянці дороги відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, що має істотне правове значення для оцінки дій водія.
Відповідно до пункту 17.2 Правил дорожнього руху водієві дозволяється заїжджати на смугу для маршрутних транспортних засобів, відокремлену переривчастою лінією розмітки, зокрема для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Сам по собі факт перебування транспортного засобу на такій смузі та увімкнення аварійної сигналізації не є безумовним підтвердженням порушення пункту 17.1 Правил дорожнього руху. Для притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП відповідач повинен був довести, що зупинка здійснювалась у спосіб, який виходить за межі дозволеного пунктом 17.2 ПДР, або що такі дії створили перешкоду дорожньому руху.
Натомість із відеозапису не вбачається, що транспортний засіб позивача був залишений водієм, що зупинка мала тривалий характер чи що вона фактично створила перешкоду руху маршрутних транспортних засобів.
Отже, наданий доказ не підтверджує наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, оскільки позов підлягає задоволенню, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 605, 60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 7, 122, 251, 265-2, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Люльчака Мирослава Руслановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову від 13 червня 2025 року серії ЕНА № 4970137, винесену поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Люльчаком Мирославом Руслановичем у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.?3 ст.?122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн, та закрити провадження у справі.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605, 60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          А.О. Митрофанова