Справа № 758/13769/23 
Категорія 38 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, -
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із вказаним вище позовом, зазначивши, що 18.05.2007 між відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений кредитний договір № 11156541000. Відповідно до додаткової угоди номер договору був змінений на № 11156541001. Того ж дня між позивачем та відповідачем-1 був укладений спірний договір поруки № 115173. Відповідно до п.1.1. договору поруки поручитель (позивач по справі) зобов`язується перед кредитором (відповідач-1 по справі) відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_3 (відповідач-2 по справі) усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання авто кредиту № 11156541000 від 18.05.2007, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Підставою укладання спірного договору поруки стало те, що відповідач-2 повідомив позивачу, що збирається отримати кредит на автомобіль з метою використання його для бізнесу в таксі, що буде дуже успішним, але потребує поручителя, та попросив позивача допомогти йому. Перебуваючи на той час в добрих стосунках з відповідачем-2, позивач довірилась йому та погодилась стали поручителем за вказаним вище кредитним договором. Після їх укладання позивач для себе вважала, що відповідач-2 буде виконувати свої зобов`язання належним чином та у неї не буде проблем як у поручителя. Разом з цим, через деякий час позивач дізналась, що відповідач-2 кредитні зобов`язання не виконував жодним чином, що стало підставою для судової справи за позовом на той час нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», якому було відступлено право вимоги до відповідача-2 та до позивача, як поручителя. За результатами розгляду справи № 321/2221/13 позов ПАТ «Дельта Банк» був задоволений, заочним рішенням було стягнуто солідарно з відповідача-2 та позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом в сумі 208 875,48 грн. Позивач під час розгляду вказаної справи присутня не була. З рішення суду першої інстанції їй стало відомо, що з метою забезпечення повернення кредиту між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем-2 було укладено договір поруки від 18.05.2007 № 115173, згідно умов якого поручитель гарантувала виконання позичальником - відповідачем-2 кредитного договору по забезпеченню своєчасного та повного повернення кредиту та процентів по кредиту. 30.01.2009 між ними була підписана додаткова угода до договору поруки. 08.12.2011 між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» отримало право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідач-2 не виконував зобов`язання по договору, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 208 875,48 грн, яку позивач й просив стягнути з відповідачів, а також просив покласти на відповідачів судові витрати. Позивач заперечує той факт, що вона укладала з відповідачем-1 додаткові угоди до договору поруки. Як стало відомо позивачу, ОСОБА_4 обманним шляхом підробив її підпис в додатковій угоді № 1 від 30.01.2009 до договору поруки № 115173 від 18.05.2007 щоб пролонгувати термін кредиту та щоб в подальшому, при будь-яких змінах умов кредитного договору, поручитель не потребував додаткового укладення сторонами угод щодо змін в майбутньому. Все це призводило до збільшення кредитної заборгованості, що безпосередньо призвело до порушення прав позивача. Позивач намагалась в досудовому порядку вирішити проблемні питання своєї солідарної відповідальності. Як вказувалось вище, станом на зараз змінився кредитор по спірних правовідносинах. Відповідно до відомостей з виконавчого провадження по вказаній вище цивільній справі, кредитором досі зазначається ПАТ «Дельта Банк». Разом з цим, станом на дату подання позову до суду вказана фінансова установа взагалі вже не функціонує в Україні. Спірний договір поруки № 115173 від 18.05.2007, зокрема, п.2.1. договору передбачає, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Як вказувалось вище, позивач додаткову угоду № 1 від 30.01.2009 до договору поруки не підписувала, свою згоду на зміни основного договору поруки та збільшення суми кредитних зобов`язань не надавала. На той час позивач проходила лікування в лікарні та не могла фізично бути присутньою під час укладання додаткової угоди. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що додаються до позову. Вказане є підставою для визнання поруки припиненою, фактично з часу його укладання і що якнайменш з часу зміни умов основного договору кредитування, а саме з 30.01.2009. Позивач з цього приводу зверталась до правоохоронних органів, а саме до Голосіївського РУ ГУНП у м. Києві із заявою про скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ст. 190 КК України. Однак правоохоронці відмовили відкривати кримінальне провадження за поданою заявою, зазначивши, що дані правовідносини віднесені до цивільно-правових і ці питання повинні вирішуватися в судовому порядку шляхом звернення з відповідним позовом. Таким чином, позивач вичерпала всі можливості досудового врегулювання та вимушена відновлювати своє порушено право в судовому порядку. Із зазначених підстав вона звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати припиненим з 30.01.2009 договір поруки № 115173 від 18.05.2007, що був укладений між нею та Акціонерним інноваційним банком «Укрсиббанк» (на даний час АТ «УкрСиббанк»).
Ухвалою суду від 01.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
10.04.2024 до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, представник відповідача зазначив, що поручитель ОСОБА_1 свідомо звернулася до банку з метою відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, надала свої паспортні дані, власним підписом їх засвідчила та у відповідності до п. 5.1. договору поруки підтвердила, що повністю розуміє всі умови основного договору та договору поруки, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Отже, при укладанні договору поруки поручитель був обізнаний з умовами кредитного договору, у тому числі про можливість збільшення плати за користування кредитом у разі прострочення платежу, та свідомо виявив бажання виступити солідарним боржником по відношенню до кредитора, у разі порушення позичальником обов`язків по кредитному договору. Підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. Таким чином, враховуючи, що позивач була своєчасно обізнана про можливість збільшення плати за користування кредитом у разі прострочення плати по кредиту та відсутність необхідності оформлення додаткової угоди до договору поруки, підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, представник відповідача вказав на пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на те, що оспорюваний договір поруки було укладено 18.05.2007, додаткову угоду до договору поруки було укладено 30.01.2009 , а рішення суду у справі № 321/2221/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором було ухвалене 10.02.2014, тобто поручитель дізналася про нібито порушення свого права ще у 2014 році, тоді як звернулася з позовом до суду 14.11.2023.
Ухвалою суду від 14.08.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у відповідача.
27.09.2024 до суду надійшло письмове клопотання АТ «УкрСиббанк», у якому банком повідомлено про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів з огляду на те, що витребувані документи були передані банком АТ «Дельта Банк», якому відповідач відступив своє право вимоги до боржника ОСОБА_3 на підставі відповідного договору про відступлення прав вимоги. 
Ухвалою суду від 25.11.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал».
11.02.2025 до суду надійшла заява від ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», у якому вказане товариство повідомило про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів у зв`язку з відсутністю у нього витребуваних документів. 
Ухвалою суду від 16.04.2025 повторно витребувано докази у ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал».
На виконання ухвали суду жодні документи до суду не надходили.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи письмових заяв по суті справі, поданих учасниками справи, суд ухвалив проводити розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 18.05.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як кредитором, та ОСОБА_1 , як поручителем, укладено договір поруки № 115173.
Відповідно до п.1.1. договору поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання авто кредиту № 11156541000 від 18.05.2007 (основний договір), укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
Пунктами 1.2.-1.5. договору визначено наступне.
1.2. Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема:
- сума основного договору - 16 670 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят) доларів 00 центів США.
Вказана сума основного договору дорівнює еквіваленту 84 183 (вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят три) гривні 50 копійок за курсом НБУ на день укладення основного договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума основного договору виражена у іноземній валюті;
- термін виконання основного зобов`язання - «18» травня 2014 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання;
- інші умови основного договору.
1.3. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.
1.4. Відповідальність поручителя і боржника с солідарною.
1.5. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за договором.
30.01.2009 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 115173 від 18.05.2007.
В обґрунтування позову позивач стверджує, що додаткову угоду до договору поруки вона не підписувала, свою згоду на зміни основного договору поруки та збільшення суми кредитних зобов`язань не надавала, у зв`язку з чим вона просить визнати припиненим з 30.01.2009 договір поруки № 115173 від 18.05.2007, що був укладений між нею та АКІБ «Укрсиббанк» (на даний час АТ «УкрСиббанк»).
З`ясовуючи обґрунтованість таких її доводів, суд керується наступним.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги позивача, може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.
Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.
Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статті 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.04.2022 у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).
Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Як встановлено судом, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання припиненим з 30.01.2009 договору поруки, укладеного між нею та АКІБ «УкрСиббанк» 18.05.2007.
Ураховуючи наведені вище положення законодавства та правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що такі позовні вимоги не відповідають критерію ефективності способу захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту є саме визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та припинення поруки.
На підставі викладеного суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом.
Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін по справі:
позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідачі:
- Акціонерне товариство «УкрСиббанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, код ЄДРПОУ 09807750;
- ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , інші ідентифікуючі дані суду невідомі.

Суддя 	О. О. Ковбасюк