Справа № 587/5559/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Бузової Т.І., за участі представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Служенко О.В., представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Бороха В.М., представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Біцан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів на утримання непрацездатної дружини та повнолітнього непрацездатного сина,
У С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулась до суду з позовом мотивуюч його тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 08.06.2023 у справі № 587/539/23 позовні вимоги ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме безстроково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання як повнолітньої непрацездатної дитини, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і на весь період непрацездатності. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Сумського апеляційного суду від 14 вересня 2023 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково.
Змінено рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2023 року в частині визначення розміру аліментів, стягнутих на користь непрацездатної дружин.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 березня 2023 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме безстроково. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
На підставі виконання рішення суду 28.09.2023 відкрито виконавчі провадження за номерами АСВП: 72897797 та АСВП: 72897651.
Ураховуючи, що позивач не здатний надавати матеріальну допомогу через погіршення здоров`я та відсутність доходів, а також зважаючи на достатність доходів одержувачів аліментів для покриття їхніх мінімальних потреб, можна обґрунтовано стверджувати, що позивач має право на звільнення від сплати аліментів на утримання непрацездатної дружини та сина. Продовження стягнення аліментів на утримання непрацездатної колишньої дружини та сина в цих умовах призведе до подальшого фінансового і психологічного тиску на позивача. 
Просила звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на їх утримання на весь період непрацездатності.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила що позивач проходить лікування, він є пенсіонером, але пенсію не отримує, оскільки не вистачає стажу. З липня 2025 року не працює на підприємстві в с. Степанівці «Фавор», тому що підприємство переїхало у м.Тероніпіль.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали відзив на позов від 07.01.2026 і просили відмовити у задоволенні позову.
Відповідач у судовому засіданні суду пояснила, що з позивачем прожили. Зі слів їй відомо, що ОСОБА_1 працює неофіційно, оскільки нещодавно їй прийшло 600 гривень, значить він можливість сплачувати гроші. Він не позбавлений можливості стати на біржу праці. Нещодавно він їздив на відпочинок у Буковель. У магазині скуплявся брав горілку, чипси, але сина не помітив. Я отримую 3300 гривень пенсії, за паї 8 тисяч гривень. Також отримала на уколи 10 тисяч гривень одноразової допомоги, раз на 2 роки від територіальної Миколаївської громади та 12400 гривень на придбання дров. У цьому році за паї нічого не сплатять, бо земля знаходиться у прифронтовій зона, статусу ВПО ми не маємо. 
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Біцан О.М. у судововому засіданні підтрмала відзив на позов від 07.01.2026 року і просила відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час розгляду справи у суді.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 08.06.2023 у справі № 587/539/23 позовні вимоги ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме безстроково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання як повнолітньої непрацездатної дитини, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і на весь період непрацездатності. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Сумського апеляційного суду від 14 вересня 2023 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково.
Змінено рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2023 року в частині визначення розміру аліментів, стягнутих на користь непрацездатної дружин.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 березня 2023 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме безстроково. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
На підставі виконання рішення суду 28.09.2023 відкрито виконавчі провадження за номерами АСВП: 72897797 та АСВП: 72897651.
Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 17.11.2025. він перебуває під "Д" спостереженням з приводу: ІХС. Дифузного кардіосклерозу, атеросклерозу аорти та вінцевих судин, порушення ритму, постійна форма фібриляції пересердь. СН І (один). ФК II (два). Зріла вікова катаракта лівого ока. Артифакія правого ока. Вторинна глаукома правого ока: правобічна пахова кила. Лікувальні і трудові рекомендації лікаря: Хворий за станом здоров`я потребує постійного медикаментозного лікування та оперативного лікування в офтальмологічному відділенні з приводу катаракти та хірургічному відділенні з приводу правобічної пахової кили. Хворий потребує «Д» спостереження у терапевта, кардіолога, офтальмолога. ( а.с.10-20).
Згідно до наказу № 184 від 23.07.2025 року ТОВ «Фавор» ОСОБА_1 24.07.2025 звільнений за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, ( а.с.23)
Згідно довідки ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області № 87082 від 26.11.2025 ОСОБА_1 на обліку,як одержувач пенсії в головному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області не перебуває ( а.с.28).
Згідно до повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 05.11.2025 року відомості про ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників ( а.с.40).
Посилання представника позивача про погіршення стану здоров`я позивача ОСОБА_1 суд не бере до уваги, оскільки надані ним за єдиним електронним номером від 10.11.2025р. направлення на консультації до хірурга, офтальмолога та хірурга, безпосередньо перед подачею до суду позову про звільнення його від сплати аліментів ( 02.12.2025р) , не свідчать про поганий стан здоров`я позивача, тобто надані позивачем медичні документи не підтверджують раптового та істотного погіршення стану здоров`я позивача. Встановлений йому лікарями діагноз, пов`язаний із віковими змінами та способом життя позивача. Відсутні докази його стаціонарного чи амбулаторного лікування, відсутні докази погіршення його стану здоров`я після винесеного судом рішення у 2023р. і до цього часу. Позивач не є людиною з інвалідністю, йому не встановлено обмежень щодо його поточної діяльності, будь яких медичних висновків про погіршення стану здоров`я за період розгляду справи у суді, також не надано.
Також суд не бере до уваги посилання представника позивача про матеріальну неспроможність позивача, який перебуває у складному матеріальному становищі, оскільки саме у листопаді 2025р. ОСОБА_1 виплатив заборгованість по сплаті аліментів сину в сумі 14800грн. та колишній дружині в сумі більше 7000грн. 
Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 є особою з інвалідністю( третя група), згідно витягу з протоколу засідання обласної лікарсько-консультативної комісії № 32 від 14.02.2024 – на момент огляду пацієнт може бути направлений на МСЕК для посилення групи інвалідності у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Тобто і надалі повнолітній син сторін ОСОБА_3 залишається особою з інвалідністю, з чого слідує, що він потребує додаткових витрат на лікування.
За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними (зокрема, але не виключно, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи); син (дочка) потребує матеріальної допомоги (під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю); батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку) (тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).
Повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні статті 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року N 1-рп/2014).
Встановлення ОСОБА_3 інвалідності ІIІ групи свідчить про те, що він є непрацездатною особою, що додаткових доказів не потребує, і кореспондується з визначеним статтею 198 СК України, обов`язком, зокрема, позивача , як його батька, надавати утримання сину.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Особа з інвалідністю - це повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; втрата здоров`я - наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя (стаття 1 Закону України Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).
При цьому не має значення, яку групу інвалідності має син (донька). Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом беззаперечно встановлено, що позивач є сином відповідача, є особою з інвалідністю третьої групи, проживає разом з матір`ю особою з інвалідність ІІ групи, оскільки за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Мінімальний розмір призначеної державою пенсії за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування для нього. 
Оцінивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що з часу присудження стягнення аліментів з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання їх непрацездатного повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини його доходів, повнолітній син сторін так і є непрацездатним та потребує сторонньої допомоги, а також матеріальної допомоги з боку обох батьків і на теперішній час.
Крім того, ОСОБА_2 встановлено інвалідність другої групи у зв`язку із загальним захворюванням, безтерміново. Відповідно до копії консультаційного висновку КУ «Сумський обласний діагностичний центр» від 21.01.2019 р. встановлено відповідачці діагноз – ознаки двобічного коксартрозу, 3 ст. ускладнений некрозом правої гомілки; консультативного висновку ортопеда від 07.07.2025 р., в якому встановлено ОСОБА_2 діагноз – двобічний диспластичний коксартроз 3-4 ст., асептичний некроз голівки правої стегнової кістки, двобічний гонартроз 3 ст., консолідовані компресійні переломи, значне порушення функцій хребта; консультативного висновку спеціаліста – судинного хірурга від 04.08.2025 року встановлений діагноз – посттромбічна хвороба обох нижніх кінцівок, хронічна венозна недостатність нижніх кінцівок; консультаційного висновку спеціаліста ортопеда від 01.03.2023 року встановлено діагноз – остеохондроз грудного відділу хребта, значне порушення функцій хребта, потребує постійного прийому лікарських засобів.
Тобто, за станом здоров`я вона постійно приймає лікарські засоби, придбання яких потребує значних коштів, що підтверджується копіями консультативних висновків спеціалістів, виписок з медичної картки, рахунків про замовлення та оплату ліків, чеків за купівлю ліків.
Відповідно до ч.ч. 1-3 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частин другої-четвертої статті 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За правилами частин першої та другої статті 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Згідно з частинами першою та третьою статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.
Відповідно до частин першої та третьої статті 82 СК України, право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.
Чинне законодавство у ч. 2 ст. 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.
Колегією суддів враховано, що Конституційний Суд України у Рішенні від 29 жовтня 2024 року № 1-р/2024 у справі № 1-1/2023(72/23) визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 4 ст. 75 СК України, вказавши, зокрема, що нормативне регулювання, яке допускає становище особи, за якого її сукупний дохід (разом із соціальними виплатами і допомогами) є нижчим від прожиткового мінімуму, установленого законом, суперечить ч. 3 ст. 46 Конституції України.
Водночас у Рішенні КСУ зазначив, що прожитковий мінімум у контексті ч. 4 ст. 75 СК України визначено у спосіб, що не враховує у повній мірі і не може враховувати потреби непрацездатних осіб, а тому й не може бути універсальним для визначення рівня витрат на підтримання життєзабезпечення всіх без винятку людей. Зокрема, нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися із урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення. Частина 4 ст. 75 Кодексу викладена у такий спосіб, що позбавляє суд змоги тлумачити зміст цієї категорії та ухвалювати рішення на власне переконання з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення.
Прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби особи у матеріальній допомозі, а навпаки, як убачається зі змісту ч. 4 ст. 75 Кодексу, обмежує право одного з подружжя на утримання (аліменти). Крім того, оскільки особа пенсійного віку або особа з інвалідністю I, II чи III групи має пенсію чи соціальні виплати у розмірі, що можуть перевищити прожитковий мінімум, установлений законом, ч. 4 ст. 75 Кодексу не може бути застосована, а право на утримання не може бути реалізоване.
Здійснюючи перевірку оспорюваних приписів Кодексу на відповідність вимогам ч. 1 ст. 8 Конституції України у системному зв`язку із ч.ч. 1, 3 її ст. 51, Конституційний Суд України визначає, що сім`я охороняється державою, однак охорона не має передбачати надмірне регулювання приватної сфери, втручання у сімейні відносини через установлення обмеження права на утримання (аліменти) непрацездатного з подружжя прожитковим мінімумом, який є базовим соціальним стандартом. Таке обмеження нівелює саму суть цього права та містить, на думку Конституційного Суду України, ознаки надмірного регулювання державою сімейного життя.
Конституційний Суд України вважає, що ч. 4 ст. 75 Кодексу сформульована у такий спосіб, що не дає можливості суду визначити справедливі, належні критерії потреби у матеріальній допомозі виходячи із матеріального стану того з подружжя, який її потребує, із рівня його доходів та витрат, а також можливості отримання доходів із інших джерел, а отже, не відповідає принципу юридичної визначеності та однозначності правової норми, оскільки не може забезпечити її однакове застосування, що суперечить ст. 8 Основного Закону України.
Установлення законодавчого обмеження у наданні матеріальної допомоги (аліментів) є несправедливим по суті і невиправданим з огляду на те, що законодавець має можливість обрати для досягнення цієї мети засіб, який менш обтяжливо зачіпав би сферу реалізації приватного (особистого) та сімейного життя без безпідставного втручання у зазначені сфери.
Конституційний Суд України вбачає невиправданим законодавчо обмежувати розміром прожиткового мінімуму межу, у разі недосягнення якої особу вважають такою, що потребує матеріальної допомоги іншого з подружжя, оскільки таке обмеження не може вважатися об`єктивно оціненим, обумовленим індивідуальними потребами одного з подружжя, що потребує матеріальної допомоги, та є надмірним утручанням (регулюванням) держави у право на отримання матеріальної допомоги та забезпечення її у більшому розмірі, оскільки полягає в обмеженні реалізації такого права (звужує його реалізацію до кола осіб, що потребують матеріальної допомоги).
Виходячи із наведеного, доводи позивача що дохід відповідачки значно перевищує встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, що свідчить про те, що вона перестала потребувати матеріальної допомоги, - є безпідставними та не можуть бути підставою для припинення стягнення аліментів на утримання дружини.
Посилання представника позивача на те, що позивач не працює, а також на виписку з медичної картки амбулаторного хворого від 17.11.2025 року, направлення до лікаря уролога, лікаря хірурга та лікаря офтальмолога не підтверджують того факту, що платник аліментів (позивач) неспроможний надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 та сину.
Суд також не бере до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що відповідачі отримують дохід від оренди земельних ділянок, а тому їх матеріальний стан ліпший ніж у позивача, оскільки позивач також отримує дохід від оренди земельної ділянки, що лише підтверджує той факт, що він отримує грошові кошти і не позбавлений можливості сплачувати аліменти.
Також суд не може погодитися з позицією представника позивача, що зазначені у висновках діагнози ОСОБА_2 не є юридичним підтвердженням непрацездатності чи втрати працездатності, а також не доводять наявності потреби у постійному матеріальному утри манні, оскільки це спростовується матеріалами справи. Крім того , у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 хоча і пересувалася самостійно, але вона рухається лише за допомогою стільки , який пересуває перед собою та у зігнутому стані, що напряму свідчить про порушення функцій хребта.
Крім того, суд погоджується з позицією представника позивача , щодо незрозумілості походження п`яти документів Apteka.de датованих 2020 років, оскільки вони підтверджують вочевидь лише придбання ліків, але не підтверджують хто саме і на підставі яких медичних документів їх придбав.
З огляду на вищевказане, з урахуванням майнового стану сторін, стану їх здоров`я та їх повнолітнього сина на теперішній час, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на їх утримання на весь період непрацездаьності необхідно відмовити за їх безпідставністю
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 82, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 75, 76, 79, 200 СК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на їх утримання на весь період непрацездаьності за їх безпідставністю.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 04.06.2026р.

Суддя О.А.Степаненко