Справа № 638/20466/14-к
Провадження №1-кп/638/89/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року колегія суддів Шевченківського районного суду м. Харкова в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 
потерпілого ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 12014220480004310 від 21 серпня 2014 року за обвинуваченням  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на момент події кримінального правопорушення не одруженого, має хронічні захворювання, військовозобов`язаний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

встановила:
ОСОБА_8 , маючи умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з проникненням у приміщення, 21.08.2014 року в проміжок часу приблизно з 14 год до 16:30 год неодноразово заходив до магазину «Мобісейл», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 19/2, офіс 2, нібито з метою придбання мобільних телефонів, вів перемовини з продавцем щодо придбання мобільних телефонів марки «Apple IPhone " в кількості 5 штук, про можливість отримання знижки.
Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день після 16-30 год ОСОБА_8 знову прибув до магазину«Мобісейл», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 19/2, офіс 2, та продовжив вести розмови з продавцем щодо продажу йому мобільних телефонів марки «Apple IPhone». Перед кінцем робочого дня та закриттям магазину о 17:55 годині, залишившись на самоті з продавцем, підійшов до продавця мобільних телефонів ОСОБА_9 , діючи з корисних мотивів, з метою придушення волі потерпілого до супротиву, дістав заздалегідь приготований для вчинення розбійного нападу пістолет моделі «РС – 31», умовного калібру 5,6 мм., заводські серія та номер НОМЕР_1 , призначений для імітації стрільби, який не відноситься до вогнепальної зброї, всередині якого знаходилися 4 патрони «Флобера», калібру 4 мм., які не відносяться до категорії боєприпасів та, приставивши його до голови ОСОБА_9 , почав погрожувати зазначеним пістолетом, демонструючи готовність до його застосування та нанесення тілесних ушкоджень останньому, у разі відмови від виконання його вимог.
Зрозумівши, що ОСОБА_9 подавлений та згоден виконувати його вимоги, ОСОБА_8 став вимагати передати йому грошові кошти. Потерпілий ОСОБА_9 , сприймаючи дії ОСОБА_8 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю та, побоюючись за них, відкрив шухляду стола, а ОСОБА_8 вільною рукою дістав звідти грошові кошти в сумі 4750 доларів США (згідно офіційного курсу гривні до долару США станом на 21.08.2014 р. склало 62272,50 грн.) та 45000,00 грн.
Після чого ОСОБА_8 схопив зі столу 5 мобільних телефонів марки «Apple IPhone 5», об`єм пам`яті 64 Гб, вартість кожного з яких склала 4746,00 грн., мобільний телефон марки «Apple IPhone 4s», об`єм пам`яті 16 Гб, вартістю 3227,00 грн. та мобільний телефон марки «Nokia 1100», вартістю 126,00 грн. Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, звернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 129 609,50 грн. та потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4 746,00 грн.
Вироком від 15 червня 2016 року ОСОБА_8 засуджений Дзержинським районний судом м. Харкова за ч.3 ст. 187 КК України до семи рокув позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить на праві приватної власності.
Ухвалою від 11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області скасувала вказаний вирок. Підставами скасування серед іншого стало порушення вимог щодо повноваженої складу суду, який розглядав справу.
26 жовтня 2016 року справа надійшла на повторний розгляд судом першої інстанції.
Відповідно до розпорядження від 24 березня 2021 року № 02-06/751 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями остаточно визначено склад суду, як головуюча у справі ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні ним інкримінуємого кримінального правопорушення визнав частково, проте під час з`ясування визнання винуватості при вирішенні питання порядку та обсягу дослідження доказів у справі, ОСОБА_8 винним себе не визнавав, також неоднозначна позиція щодо визнання винуватості була зазначена ОСОБА_8 під час судових дебатів. ОСОБА_8 фактичні обставини не оспорював, вважав, що органом досудового слідства його дії кваліфіковані невірно, вірною вважає кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 187 КК України. Пояснив, що мав комерційні зв`язки з власником магазину. Він мав намір купити телефони, в проміжок часу з 12:00 год. до 14 год 21.08.2014 року він приїхав до магазину «Мобісейл», подивився кілька телефонів, потім поїхав в інший магазин. Біля 17-00 год він повернувся в цей магазин, де перебував майже годину. Весь цей час від дивився телефони, просив надати йому знижку, оскільки мав намір купити п`ять телефонів IPhone. Він зясоввував ціни по всьому ринку продажу телефонів, хотів придбати за найнижчою ціною. Коли він прийшов у магазин при собі у нього була сумка, в якій були його особисті речі, гроші на один телефони та пістолет, який він з собою носив на випадок можливого незаконного нападу на нього, щоб він зміг налякати нападників. Він мав намір придбати бувший у вжитку телефон, хотів отримати знижку за телефон, коли він вже повинен був віддати гроші за телефон, то побачив, що в шухляді є гроші, тому він за допомогою пістолета забрав гроші та телефони. Умисел на вчинення злочину в нього виник лише перед передачею грошей, він коли прийшов до магазину навіть не думав нападати. Боргових зобов`язань перед магазином він не мав. Він достеменно знав, що в магазині є гроші. Коли дістав пістолет, почав ним погрожувати, там було три телефони та близько 50 тисяч гривень. Пістолет був направлений на потерпілого, проте обвинувачений знав, що з нього не можна стріляти. Коли він наставив на ОСОБА_9 пістолет, то останній міг розгледіти, що це не вогнепальна зброя, тому він направив пістолет на відстані 1 метра. Викрадені гроші він витратив на власний розсуд, частину віддав на погашення боргів. Потерпілий ОСОБА_9 бачив, що в нього є гроші. Після того, як він покинув магазин, пістолет він викинув в арку біля магазину, його потім там знайшли працівники поліції. Також ОСОБА_8 пояснив, що даний магазин не має вивіски, тому в нього не можливо зайти з вулиці. Грошей при собі в нього було на купівлю одного телефону. У нього ОСОБА_7 двічі купував телефон марки "Apple IPhone 5 S", тобто в них склалися фактичні партнерські відносини. Щодо револьверу додатково повідомив, що на той час він у нього знаходився близько шести місцяі, наполягав, що він придбав його лише щоб лякати та запобігти протиправним діям щодо нього. З магазину він виходив пришвидчено, намагався викинути швидше пістолет, потім побачив таксі та поїхав. Розумів, що його дії були протиправними, бо ОСОБА_9 без пістолету міг би і не віддати майно. Щодо цивільного позову обвинувачений не висловився.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , повідомив, що у 2014 році ОСОБА_8 зайшов до магазину та приставив зброю до голови реалізатора, забрав гроші і телефон і пішов. ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення він неодноразово бачив в офісі, протягом місяця ОСОБА_8 приходив в їхній офіс, дивився телефони, щось купував. В день вчинення злочину 21 серпня 2014 року він приходив двічі до магазину за адресою АДРЕСА_2 , спочатку в ранці, щось дивився, потім перед самим закриттям магазину, збирався придбати декілька телефонів. Оскільки це був кінець робочого дня, потерпілий ОСОБА_7 поїхав додому, в магазині залишився один реалізатор. Біля 18-00 год із сусіднього магазину йому зателефонував продавець, повідомив, що в нього забрали телефон, розповів, що сталося. ОСОБА_8 купував в його магазині два телефони, більше ніяких стосунків з обвинуваченим не було. Коли ОСОБА_8 приходив в магазин, його цікавили мобільні телефони. Він в денний час бачив в магазині ОСОБА_8 , після 12 години, останній питав про телефони: стан телефону, вартість, потім повідомив, що ще повернеться. Він обвинуваченого в той день бачив лише один раз. В районі 18:00 год., або пізніше, йому зателефонував продавець із сусіднього магазину, повідомив, що стався грабіж та прохав приїхати. Коли він приїхав до магазину, то вже були працівники міліції, продавець повідомив, що грабіж вчинив обвинувачений. Обвинувачений забрав гроші та біля 10 телефонів. Продавець повідомив, що обвинувачений наставив до його голови пістолет та погрожував, погрози були реальні, але самих слів потерпілий не памятає. Своє обличчя ОСОБА_8 не приховував, реалізатор розумів, хто вчиняє вказані дії. Все це відбувалося у магазині, у якомі стояв стіл за столом сидів ОСОБА_9 , а перед столом стояв ОСОБА_10 . Реалізатор зазначив, що вказані дії тривали близько десяти хвилин, пістолет був біля голови. Все награбоване ОСОБА_8 складав до сумки, іншою рукою тримав пістолет. Потім була проведена інвентаризація. Гроші і телефони ОСОБА_8 доставав сам, також намагався відкриту вітрину, проте в нього не вийшло, бо там був замок, вітрину не розбивав, проте намагався відкрити. Замок з вітрини був пошкоджений, проте не відкритий. Реалізатор ОСОБА_9 чітко боявся за своє життя, його трусило, він був у шоці. Пістолет знайшли близько 10-15 метрів від магазину, все оглянули. Цивільний позов він підтримує в повному обсязі, зазначив, що жодним чином йому не компенсовано завдана шкода. Просив призначити покарання на розсуд колегії суддів.
У справі заявлено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 в порядку ст. 128 КПК України, в якому він просить розглянути позовну заяву та стягнути з ОСОБА_8 матеріальну шкоду, спричинену злочином в сумі 137 000,00 грн. 
Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, колегія суддів вважає, що винність ОСОБА_8 доведена досліджекними доказами, а саме:
– показами свідка ОСОБА_11 , які він надав в судовому засіданні 12 лютого 2025 року, зазначивши, що ОСОБА_8 в той день приходив до магазину п`ять разів, зазначав, що він програв у карти і виніс всі гроші. Також повідомив, що йому зателефонував 21.08.2014 р. ОСОБА_9 та повідомив, що до офісу зайшов ОСОБА_12 , має намір купити п`ять телефонів IPhone, чи можуть вони йому зробити знижки. Пізніше йому зателефонував ще раз реалізатор ОСОБА_9 та повідомив, що на нього наставив пістолет ОСОБА_12 , забрав гроші та телефони. Казав, що треба все віддати. З ОСОБА_9 свідок спілкувався через два дні і бачив його знервований стан, свідку стало зрозуміло, що ОСОБА_9 сприймав дії ОСОБА_8 , як реальну загрозу для себе. ОСОБА_8 він бачив неодноразово протягом шести місяців, оскільки він приходив до їхнього офісу неодноразово: купував та продавав телефони, також пару раз вони спілкувалися.
– показами свідка ОСОБА_13 , які вона надала в судовому засіданні 30 квітня 2025 року, зазначивши, що вона була свідком пограбування за адресою АДРЕСА_2 в офісному приміщенні, де вона працювала поруч та продавала спортиний одяг.Вказала, що раніше разом працювала з ОСОБА_9 у сусідніх приміщеннях, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , вона працювала в магазині одягу, а ОСОБА_9 працював в магазині з продажу техніки. У цих приміщень спільний коридор. Вона бачила як в денну годину дня 21.08.2014 ОСОБА_8 заходив до офісу хлопців, вони заходили, виходили. Десь близько 18-00 год вона побачила як з приміщення де продавали телефони, вибіг ОСОБА_8 , так як двері в офісі були постійно відчинені вона бачила весь коридор, а її робочий стіл знаходився перед дверилма. Вона бачила, що ОСОБА_8 заходив до магазину з сумкою. Далі ОСОБА_9 прибіг до неї в офіс, попросив телефон. Вона дала йому телефон, він зателефонував в її присутності в міліцію, повідомив що сталося, через деякий час приїхали працівники міліції. ОСОБА_9 особисто їй нічого не повідомив, вона лише чула його розмову з працівниками міліції, з цієї розмови їй стало відомо, що сталося озброєне пограбування, що до ОСОБА_9 приставили пістолет. В цей день до хлопців приходив лише ОСОБА_8 , він то приходий та йшов, виходив покурити. Раніше вона також бачила ОСОБА_8 , він неодноразово приходив до офісу хлопців. Також свідок зазначила, що ніяких підстав для обмовляння обвинуваченого в неї немає.
Від допиту решти свідків прокурор відмовився.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно зі ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Статею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладений на прокурора.
Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення надані достовірні, належні та допустимі докази для ухвалення вироку.
При ухваленні вироку колегія суддів враховує принцип верховенства права, якій відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, застосовується у кримінальному проваджені з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
У ст. 17 КПК України, де йдеться про презумпцію невинуватості, зазначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Оцінюючи докази, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його прецедентної практики під час оцінки доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Мірілашвілі проти Росії» від 11 грудня 2008 року (заява № 6293/04) зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
Верховним Судом у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 760/19858/16-к сформовано правову позицію про те, що якщо судом поза розумним сумнівом буде встановлено, що обвинувачений погрожуючи при цьому застосуванням насильством так само негайно, і обставини, за яких вона була висловлена, об`єктивно давати підстави потерпілому сприймати її як таку, що дійсно може бути реалізована негайно, то такі дії слід кваліфікувати за ст. 187 КК України, як розбій.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» судам надані рекомендації, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Крім того винність ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України підтверджується :
– даними CD – диску з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки;
– даними протоколу огляду місця події від 21.08.2014 р., відповідно до якого огляд почато о 18:10 год., закінчено о 19:20 год., вхід в офіс здійснюється через металеві двері, які обладнані замикаючими пристроями, у вигляді одного врізного замка, замок в двері пошкоджень немає, порядок в офісі не порушений;
– даними протоколу огляду місця події від 21.08.2014 р., відповідно до якого огляд почато о 19:20 год., закінчено о 19:50 год., на перед будинковій території за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 19/2 знайдений пістолет марки «Жевело – Н», номер НОМЕР_1 , в пістолеті чотири кулі;
– даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.10.2014 р., який розпочато о 13:18 год., закінчено о 14:30 год., відповідно до якого ОСОБА_8 підтвердив, що у нього виникла потреба в грошах, тому він вирішив вчинити розбійний напад. Прийшов до магазину мобільних телефонів о 16:00 год., повідомив продавцю, що має намір купити телефони IPhone, продавець почав рахувати вартість телефонів, він підійшов до продавця ззаду, дістав із сумки стартовий пістолет, який приставив до шиї продавця, сказав щоб останній передав йому грошові кошти, які знаходяться в офісі та мобільні телефони. Продавець злякався та передав грошові кошти та мобільні телефони, все це він поклав собі в сумку та покинув магазин. Вийшовши з приміщення магазину, викинув стартовий пістолет у дворі;
Судова колегія зазначає, що згідно ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Зазначена правова позиція міститься в Постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.10.2020 ( справа № 677/2040/16-к, провадження № 51-5738км19 ).
– даними висновку експерта науково – дослідного експертно – криміналістичного центру ГУ МВС України в Харківській області від 07.10.2014 р. № 3238, відповідно до якого ринкова вартість майна, що підлягає судово – товарознавчій експертизі, станом на 21.08.2014 року, при умовах (обмеженнях), зазначених у дослідницькій частині, на вторинному ринку, становить: 27083,00 грн. (двадцять сім тисяч вісімдесят три) гривні 00 коп., в тому числі: вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки Apple серія IPhone модель 4 S, об`єм вбудованої пам`яті 16 Gb (без врахування вартості комплектних пристроїв) становить 3227,00 грн.; вартість мобільного телефону марки Apple серія IPhone модель 5, об`єм вбудованої пам`яті 64 Gb (без врахування вартості комплектних пристроїв), в кількості 5 шт. становить 23730,00 грн.; вартість мобільного телефону марки Nokia модель 1100 (без врахування вартості комплектних пристроїв) становить 126,00 грн.;
– даними протоколу огляду предмету від 10.10.2014 року;
– даними висновку експерта науково – дослідного експертно – криміналістичного центру ГУ МВС України в Харківській області від 03.09.2014 р. №307, відповідно до якого один слід ділянки долоні руки, який був вилучений та відкопійований на відрізок прозорої липкої стрічки розміром 96x50 мм. (слід розміром 72x40 мм.), під час огляду місця події 21.08.2014 за фактом розбійного нападу на салон мобільного зв`язку за адресою: АДРЕСА_3 для ідентифікації особи придатний. Слід ділянки долоні руки та слід пальця руки, які були вилучені та відкопійовані на два відрізка прозорої липкої стрічки розмірами 24x33 мм. (слід розміром 15x16 мм) та 29x31 мм (слід розміром 15x21 мм), під час огляду місця події 21.08.2014 за фактом розбійного нападу на салон мобільного зв`язку за адресою: АДРЕСА_3 для ідентифікації особи не придатні;
– даними висновку експерта науково – дослідного експертно – криміналістичного центру ГУ МВС України в Харківській області від 27.09.2014 р. № 412, відповідно до якого представлений на дослідження предмет є сигнальним револьвером моделі «РС – 31», умовного калібру 5,6 мм., заводські серія та номер НОМЕР_1 , виробництва Росії, призначеним для імітації стрільби, і до категорії вогнепальної зброї не відноситься. Представлений на дослідження револьвер непридатний для проведення пострілів. Представлений на дослідження револьвер виготовлений заводським способом. Представлені на дослідження 4 патрони Флобера калібру 4 мм., призначені для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень та майданчиків і до категорії боєприпасів не відноситься. Патрони придатні для використання за призначенням (проведення пострілів). Представлені на дослідження 4 патрони непридатні для проведення пострілів з наданого револьверу;
– даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.09.2014, відповідно до якого ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 21.08.2014 приблизно о 17:50 год. знаходилася в приміщенні офісу АДРЕСА_4 та вчинила розбійний напад з погрозою застосування насилля;
– даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.09.2014, відповідно до якого ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 21.08.2014 приблизно о 17:50 год. знаходилася в приміщенні офісу АДРЕСА_4 та вчинила розбійний напад з погрозою застосування насилля;
– даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.09.2014, відповідно до якого ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 21.08.2014 р. приблизно о 14:00 год. знаходилася в приміщенні офісу АДРЕСА_4 , крім того він бачив його неодноразово в офісі;
Пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає.
– даними висновку експерта науково – дослідного експертно – криміналістичного центру ГУ МВС України в Харківській області від 02.10.2014 № 329, відповідно до якого один слід ділянки долоні руки, який був вилучений та відкопійований на відрізок прозорої липкої стрічки розміром 96x50 мм. (слід розміром 72x40 мм.) під час огляду місця події 21.08.2014 за фактом розбійного нападу на салон мобільного зв`язку за адресою: АДРЕСА_3 , для ідентифікації особи придатний. Слід ділянки долоні руки та слід пальця руки, які були вилучені та відкопійовані на два відрізка прозорої липкої стрічки розмірами 24x33 мм. (слід розміром 15x16 мм.) та 29x31 мм. (слід розміром 15x21 мм.) під час огляду місця події 21.08.2014 за фактом розбійного нападу на салон мобільного зв`язку за адресою: АДРЕСА_3 , для ідентифікації особи непридатні. Слід ділянки долоні руки, який вилучений та відкопійований на відрізок прозорої липкої стрічки розміром 96x50 мм. (слід розміром 72x40 мм.), під час огляду місця події 21.08.2014 за фактом розбійного нападу на салон мобільного зв`язку за адресою: АДРЕСА_3 , залишений не гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а іншою особою (особами).
Колегія суддів приймає до уваги надані стороною обвинувачення такі документи: повідомлення про кримінальне правопорушення, супровідні листи про направлення документів, при цьому суд встановив, що вказані документи лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону, тому за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для встановлення винуватості обвинуваченого.
Протокол допиту свідка ОСОБА_16 ( т.с. 1 а.с.203) колегією суддів не досліджувався.
Колегія суддів вважає, що незважаючи на те, що за таких обставин обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково, проте наполягав на тому, що ніякого проникнення у приміщення не було, що він вільно заходив та виходив у день вчинення злочину до магазину протягом робочого дня в різний час, всі інші фактичні обставини вчинення злочину він не оспорював, вважав, що правильно кваліфікувати його дії потрібно за ч. 1 ст. 187 КК України. Ці обставини не можуть свідчити про визнання хоча б частково вини обвинуваченим ОСОБА_8 , за ч.3 ст. 187 КК України, так як він прротягом усього часу розгляду справи змінював свої правові позиції щодо визнання винуватості.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, органом досудового слідства ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України.
Щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ст. 2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.
Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.
Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.
Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.
Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).
Розбій є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності. Це обумовлено тим, що обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.
З об`єктивної сторони розбій відповідно до ч. 1 ст. 187 КК є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою спричинення такого насильства. Напад може бути таємним чи відкритим, але обов`язково повинен виявлятися у психічному або фізичному насильстві, яке має реальний характер: воно здатне подавити волю потерпілого і примусити його передати майно винному.
Психічне насильство полягає у погрозі заподіяти зазначене фізичне насильство, в тому числі й у погрозі вбивством. Погроза повинна мати реальний характер і сприйматися потерпілим як така, що дійсно може бути реалізована.
Розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, передбачає визначення, по – перше, ознак «житло», «інше приміщення», «сховище»; по – друге, ознак «проникнення». Тільки сукупність цих ознак дає можливість кваліфікувати розбій за ч. 3 ст. 187 КК.
Приміщення – це різного роду споруди, будови, в яких постійно чи тимчасово знаходиться майно: крамниця, елеватор, база, промислове підприємство, музей тощо.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь – яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманним шляхом; з використанням підроблених документів тощо).
Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.
З суб`єктивної сторони проникнення вчиняється обов`язково з метою розбою. Якщо особа увійшла у приміщення не з метою розбою, але, перебуваючи там, вчинила розбій, то ознаки проникнення не буде.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь – яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК або частиною третьою статті 187 КК.
Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Відповідно до вимог кримінального закону, вирішуючи питання про наявність в діях винної особи ознак незаконного проникнення у приміщення, слід мати на увазі, з якою метою особа опинилася у приміщенні, і коли у неї виник умисел на заволодіння майном. Така обставина має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. При цьому, якщо особа потрапила у приміщення з відповідного дозволу, використавши для цього дійсний чи вигаданий привід, з метою викрадення майна чи заволодіння ним, її дії слід кваліфікувати як вчинені з проникненням.
Надаючи оцінку доводам захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 3 на ч. 1 ст. 187 КК з виключенням із обвинувачення кваліфікуючої ознаки «проникнення у інше приміщення», оскільки обвинувачений безперешкодно увійшов до приміщення магазину, який у денний (робочий) час мав режим вільного доступу для всіх відвідувачів, колегія суддів виходить з наступного.
Кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище.
При інкримінуванні «проникнення» важливим є також факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення та перебування в ньому під час вчинення розбою. Вчиняючи розбій, поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення та перебування в ньому під час вчинення розбою, передбачати суспільно небезпечні наслідки такого протиправного входження (потрапляння) у приміщення й бажати їх настання.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» у складі розбою, колегія суддів після встановлення фактичних ознак складу вчиненого кримінального правопорушення перевіряє, як ці ознаки співвідносяться з ознаками складу злочину кримінально-правової норми, передбаченої ч. 3 ст. 187 КК.
При здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) та перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) та перебування в ньому.
Як зазначив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , умисел на вчинення розбою в нього виник лише тоді, коли він побачив в шухляді гроші, до цього моменту він протягом майже однієї години перебував в магазині, обирав собі телефони.
ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив той факт, що в нього були гроші на придбання одного телефону, що грошових коштів на купівлю п`яти телефонів при собі в нього не було, наміру купувати п" ять телефонів у нього також не було. Коли він в денний час доби 21.08.2014 прибув до магазину, то в приміщенні знаходилося дві особи і він, а коли він в той же день прийшов у вечірній час доби, то в магазині був лише один продавець. Тобто з огляду на наявні у матеріалах справи докази, ОСОБА_8 опинився у приміщенні магазину «Мобісейл» за адресою м. Харків вул. Сумська 19/2 для реалізації свого корисливого умислу, а саме: для вчинення розбою у цьому магазині, з метою заволодіння чужим майном (п`ятьма телефонами IPhone, оскільки грошей на оплату цих телефонів в нього не було, наміру купувати ці телефони він не мав), і цей умисел виник у нього ще до проникнення в приміщення магазину, як встановлено матеріалами справи, він заздалегідь приготувався до вчинення злочину, а саме підшукав засіб вчинення кримінального правопорушення- мав при собі сигнальний револьвер, який хоч і не є вогнепальною зброєю, але зовнішньо схожий на вогнепальну зброю, крім того, як пояснив сам ОСОБА_8 він достеменно знав, що в магазині зберігаються гроші та є в наявності нові коштовні телефони IPhone, проник у зону магазину, яка не передбачена для перебування покупців та не відноситься до торгівельної зони, що підтвердив під час проведення слідчого експерименту, а тому в його діях має місце кваліфікуюча ознака «проникнення в інше приміщення». Також колегія суддів акцентує увагу на намаганні ОСОБА_8 відчинити вітрину у магазині, де також зберігалися мобільні телефони та інші пристрої. І лише тому, що він не впорався з відчиненням замку, що перебувало поза його волею, а також його намаганням покинути швидко приміщення, він не забрав вміст вітрини, що свідчить про проникнення в місце схоронення майна.
У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 629/1663/16-к (провадження № 51-6111км18) колегія зауважує, що відповідно до ст. 187 КК України розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). Напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство. При цьому фізичне насильство полягає у силовому впливові на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. В останньому випадку винна особа має усвідомлювати можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень. Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні. При цьому під проникненням слід розуміти вторгнення у житло з метою вчинення розбою. Воно здійснюється таємно з подоланням перешкод або безперешкодно у вигляді фізичного переміщення особи у житло.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (провадження № 13-14кс18), при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.3 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у приміщення (розбій). Колегії суддів доведено, що що ОСОБА_9 реально сприймав загрозу для свого життя та здоров`я. 
Колегія суддів прийшла до переконання, що твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України - є обраним способом захисту та обумовлені прагненням обвинуваченого уникнути відповідальності та покарання за скоєне.
Як роз`яснено в п. 17 постанови пленуму Верховного Суду УРСР № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, що вирішуються при постановленні вироку.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.
Статтею 81 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.
Крім того, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .
У рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Також відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - при призначенні покарання суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело, які викладені зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, притягався до кримінальної відповідальності відповідно до вироку Московського районного суду міста Харкова від 02 червня 2011 року за ч.2 ст. 27, ч.1 ст.190, ч.5 ст. 27,ч.2 ст. 190 КК України, за вказаним кримінальним провадженням мав запобіжний захід тримання під вартою; за медичною допомогою в комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний психоневрологічний диспансер» за останні п`ять років не звертався, на диспансерному обліку в комунальному закладі охорони здоров`я «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; за місцем свого мешкання характеризується посередньо, алкогольними напоями та наркотичними речовинами не зловживає, наразі зі слів має родину, малолітню дитину, тому колегія суддів доходить висновку, що виправлення та попередження нових злочинів з боку обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, тому вважає доцільним призначити покарання у виді позбавлення волі.
Дане покарання на переконання колегії суддів, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Викладена позиція суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ» застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_8 обирався у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 вересня 2014 року. Ухвалою колегії суддів Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2016 року вказаний запобіжний захід скасовано, та стосовно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 діб. Після цього запобіжний захід не був обраний чи продовжений.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Колегія суддів призначає покарання у виді позбавлення волі , проте не вважає за доцільне обирати запобіжний захід тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 . Крім того прокурор з вказаним клопотанням не звернувся. При застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) у справі «Руслан Яковенко проти України», в якому суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили (п. 46, п. 62).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до положення ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р. №838-УІІІ) в строк призначеного покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув"язнення з 24 вересня 2014 року по 26 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 поданий до ОСОБА_8 цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України, в якому він просить розглянути позовну заяву та стягнути з ОСОБА_8 матеріальну шкоду, спричинену злочином в сумі 137 000,00 грн. 
В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_7 зазначає, що під час розбійного нападу 21.08.2014 р. на магазин «Мобісейл», ОСОБА_8 відкрито заволодів його майном, а саме: грошовими коштами в сумі 4 750 доларів США (згідно офіційного курсу гривні до долару США станом на 21.08.2014 р. склало 62272,50 грн.) та 45 000,00 грн., а також 5 мобільними телефонами марки «Apple IPhone 5», мобільним телефоном марки «Apple IPhone 4s», мобільний телефон марки «Nokia 1100», заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 137 000,00 грн.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Колегія суддів дійшла висновку про наявність причинного зв`язку між винними діями обвинуваченого і негативними наслідками, що настали для потерпілого, а тому потерпілий зазнав матеріальної шкоди.
За ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до висновку експерта від 07.10.2014 р. № 3238 ринкова вартість майна, яким під час розбійного нападу заволодів обвинувачений станом на 21.08.2014 року становить: 27 083,00 грн., в тому числі: вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки Apple серія IPhone модель 4 S, об`єм вбудованої пам`яті 16 Gb (без врахування вартості комплектних пристроїв) становить 3 227,00 грн.; вартість мобільного телефону марки Apple серія IPhone модель 5, об`єм вбудованої пам`яті 64 Gb (без врахування вартості комплектних пристроїв), в кількості 5 шт. становить 23 730,00 грн.; вартість мобільного телефону марки Nokia модель 1 100 (без врахування вартості комплектних пристроїв) становить 126,00 грн.
Оскільки мобільний телефон марки Apple серія IPhone модель 4 S був повернутий потерпілому, то розмір шкоди зменшується на вартість цього телефону.
Загальна сума матеріальної шкоди становить 131 128,50 грн., з яких: 45 000,00 грн., 4 750 доларів США (згідно офіційного курсу гривні до долару США станом на 21.08.2014 р. склало 62272,50 грн.), вартість мобільного телефону марки Apple серія IPhone модель 5, об`єм вбудованої пам`яті 64 Gb (без врахування вартості комплектних пристроїв), в кількості 5 одиниць становить 23730,00 грн.; вартість мобільного телефону марки Nokia модель 1100 (без врахування вартості комплектних пристроїв) становить 126,00 гривень.
За таких обставин колегія суддів вважає, що позов потерпілого підлягає частковому задоволенню.
По кримінальному провадженню є судові витрати на залучення експертів у зв"язку з проведенням експертиз на загальну суму 2 647,80 грн, що підлягають стягнення з ОСОБА_8 на користь держави в порядку ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів по провадженню вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 128, 129, 326, 368 – 370, 373, 374, 376 КПК України, ст. 1166 ЦК України, колегія суддів
ухвалила:
ОСОБА_8  визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення- злочину, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавленням волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією всього майна, що належить на праві приватної власності.
Запобіжний захід на час постановлення вироку не застосовано.
Початок відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.
Відповідно до положення ст. 72 КК України ( в редакції Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р. №838-УІІІ) в строк призначеного покарання зарахувати строк попереднього ув"язнення з 24 вересня 2014 року по 26 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави витрати за проведення науково – дослідним експертно – криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області експертного дослідження № 3238 від 07.10.2014 р. в розмірі 391,20 грн. (триста дев`яносто одна грн. 20 коп.) (код доходів 24060300, р/р 31419544700005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова, одержувач платежу – держава).
Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави витрати за проведення науково – дослідним експертно – криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області експертного дослідження № 307 від 03.09.2014 р. в розмірі 391,20 грн. (триста дев`яносто одна грн. 20 коп.) (код доходів 24060300, р/р 31419544700005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова, одержувач платежу – держава).
Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави витрати за проведення науково – дослідним експертно – криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області судово – балістичної експертизи № 412 від 27.09.2014 р. в розмірі 1474,20 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят чотири грн. 20 коп.) (код доходів 24060300, р/р 31419544700005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова, одержувач платежу – держава).
Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави витрати за проведення науково – дослідним експертно – криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області експертного дослідження № 329 від 02.10.2014 р. в розмірі 244,20 грн. (двісті сорок чотири грн. 20 коп.) (код доходів 24060300, р/р 31419544700005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова, одержувач платежу – держава).
Речові докази по справі, а саме: мобільний телефон «Apple IPhone 4 S», imei НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 – вважати таким, що повернутий останньому, сигнальний револьвер та 4 патрони, переданий на відповідальне зберігання до камери схову Шевченківського відділення Холодногірського ВП НП України в Харківській області (ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області) – знищити.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 131 128,50 гривень (сто тридцять одна тисяча сто двадцять вісім грн. 50 коп.)
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 – відмовити.
Копія вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим - з моменту отримання його копії.
Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Повний текст вироку складено 15 червня 2026 року.

Головуюча суддя: ОСОБА_17 

Судді: ОСОБА_18 

ОСОБА_19