КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/25387/25 Головуючий у І інстанції Бондаренко Г.В.
Провадження № 33/824/2100/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

15 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2026 року про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код невідомий, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ: 

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 01 жовтня 2025 року о 22 год. 03 хв. в м. Києві по проспекту Науки, 47, керував транспортним засобом «Porsche» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2026 року скасувати, провадження у даній справі закрити, у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту керування транспортним засобом.
ОСОБА_1 вказує на те, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушенням водієм положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу. 
ОСОБА_1 вважає, що дії працівників поліції є незаконними, а зібрані докази у даній справі є недопустимими, оскільки поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».
Звертає увагу апеляційного суду на те, що працівниками поліції не було надано чітких пояснень з якого приводу ними було проведено поверхневу перевірку автомобіля ОСОБА_1 згідно вимогами ч. 4 ст. 34 ЗУ «Про національну поліцію».
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 зазначає, що поліцейські не проводили на місці огляд та перевірку на встановлення ознак наркотичного сп`яніння, а саме реагування зіниць очей на світло, встановлення почервоніння обличчя або ж неприродної блідості.
Вказує, що акт огляду на стан наркотичного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого вбачається, виявлені ознаки: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці у матеріалах справи відсутній.
Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки, як того вимагає чинне законодавство. 
ОСОБА_1 зазначає, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, про що неодноразово стверджував та наголошував працівникам поліції, однак зі сторони поліцейського був постійний тиск та після чергової «дискусії» поліцейський викрикнув (22:54 год відеозапису) «Все нюхач, складаємо протокол».
Також в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що в матеріалах справи наявне направлення від 01 жовтня 2025 року на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння до КНК «КМНКЛ Соціотерапія», де вказано, що особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив старший сержант поліції Волинець Ю.С. , однак, ОСОБА_1 до КНК «КМНКЛ Соціотерапія» працівниками поліції не був доставлений.
ОСОБА_1 вважає, що працівники поліції, порушуючи вимоги Інструкції № 1452/735, по суті спонукали його до висловлювання відмови від проходження огляду.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому останній просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, з підстав неналежного повідомлення про розгляд даної справи в суді першої інстанції та отримання копії оскаржуваної постанови лише 17 лютого 2026 року, що підтверджується матеріалами справи.
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2026 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
В судовому засіданні захисник  ОСОБА_1 - адвокат Кубрак Ю.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її.
Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, абз. 2 п. 27 роз`яснено, що якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Крім того, П.2.9А ПДР України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного пункту 2.5 Правил дорожнього руху України  ОСОБА_1  дотримано не було.
Згідно з положеннями ч. ч. 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Разом із цим, згідно з п. 12 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного чи наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Згідно Інструкції огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров`я).
Водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.
В рішенні по справі "ОТаллоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,  ОСОБА_1  реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість  ОСОБА_1  у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 47084 від 01 жовтня 2025 року, який складений відносно  ОСОБА_1  за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06 листопада 2015 року № 1376, та з якого вбачається, що ОСОБА_1 01 жовтня 2025 року о 22 год. 03 хв. в м. Києві по проспекту Науки, 47, керував транспортним засобом «Porsche» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України;
-  на відеозаписі із нагрудної відеокамери працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, 01 жовтня 2025 року щодо  ОСОБА_1  де зафіксована відмова останнього від поїздки до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку;
-  у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 01 жовтня 2025 року;
-  у постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5845628 від 01 жовтня 2025 року, з якої вбачається, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Porsche» д.н.з. НОМЕР_1 , та не увімкнув аварійну сигналізацію під час зупинки ТЗ; в ході перевірки було встановлено, що ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - виражене тремтіння пальців рук, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці, виявлені працівниками поліції 01 жовтня 2025 року у  ОСОБА_1  в розумінні розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, про що особисто написав в даному протоколі.
З відеозапису вбачається, що інспектор поліції, пропонує водієві декілька разів проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, роз`яснює  ОСОБА_1 процедуру огляду, в свою чергу, останній вказує, що знає як проводиться огляд та повідомляє працівнику поліції, що він сам поїде та пройде огляд, також зазначає що буде проходити огляд, однак не хоче їхати з працівниками поліції.
Працівник поліції вкотре роз`яснює  ОСОБА_1 , що для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння його мають доставити саме працівники поліції, однак останній, категорично відмовляється їхати до лікаря-нарколога з працівниками поліції. 
Працівник поліції знову пропонує проїхати до лікаря-нарколога для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 знову вказує, що з працівниками поліції він нікуди не поїде.
Працівник поліції роз`яснив  ОСОБА_1 про те, що небажання їхати в медичний заклад для проходження огляду для встановлення стану наркотичного сп`яніння буде розцінено як відмову, що є підставою для складання протоколу за порушення п. 2.5 ПДР, також працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, його буде відсторонено від керування транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився.
Вказаний відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео зафіксована вся подія правопорушення. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Доводи  ОСОБА_1  про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу І Інструкції № 1452/735, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з відеозапису вбачається, що з моменту зупинки транспортного засобу, поліцейські після виявлення у  ОСОБА_1  ознак наркотичного сп`яніння, неодноразово пропонували йому пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так,  ОСОБА_1 , будучи учасником дорожнього руху, відповідно до п. 1.3 ПДР України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, зокрема п. 2.5 ПДР України, яким передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Неухильне виконання вимог ПДР України водієм, зокрема, вимог п. 2.5 ПДР України полягає у тому, що водій на вимогу поліцейського зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У даному випадку  ОСОБА_1  не зважаючи на пропозиції поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, після роз`яснення наслідків відмови від проходження такого огляду у виді складання протоколу про адміністративне правопорушення, не виконав вимог п. 2.5 ПДР України, які згідно з п. 1.3 ПДР України зобов`язаний був виконати на першу вимогу поліцейського.
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1  не відмовлявся від проходження огляду та хотів проїхати до медичного закладу на своєму транспортному засобі, під керуванням іншого водія, апеляційний суд критично оцінює, оскільки згідно п. 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто, даною Інструкцією передбачена доставка поліцейськими до закладів охорони здоров`я осіб, в яких було виявлено ознаки сп`яніння. 
Тому, апеляційний суд розцінює твердження ОСОБА_1 про те, що він хотів їхати на огляд до медичного закладу, однак не на автомобілі працівників поліції, як намагання уникнути від відповідальності за адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги та захисника про те, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушенням водієм положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу є необґрунтованими та спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, на якому зафіксовано, як поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 причину зупинки, та наявною в матеріалах справи постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5845628 від 01 жовтня 2025 року.
Доводи сторони захисту в судовому засіданні про те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи не є неналежними доказами, оскільки працівник поліції ОСОБА_4 , який здійснював відео фіксацію події, що мала місце 01 жовтня 2025 року, звільнений не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки адвокат Кубрак Ю.В. не змогла пояснити суду апеляційної інстанції, як саме звільнення працівника поліції впливає на встановлення вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваній постанові. 
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта про відсутність в діях  ОСОБА_1  ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, останнім не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачитияк такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279,280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2026 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга  ОСОБА_1  - залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2026 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній