ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
16 червня 2026 року
м. Харків
справа № 953/13106/25
провадження № 22-ц/818/2767/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
Учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2026 року в складі судді Юрлагіної Т.В.,-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2025 року КП «ХТМ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій позивач просить стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду у сумі 116 344,70 грн що утворилась за період з 01.07.2004 по 30.09.2021, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що КП "Харківські теплові мережі" надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, згідно із Законом України «Про житлово - комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, Правилами надання послуг з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Проте відповідачі не виконують обов`язку щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги опалення, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.07.2004 по 30.09.2021 у сумі 344,70 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за наданні послуги за опалення за період з 01.11.2017 по 30.09.2021 у сумі 85 982,87 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, отже з урахуванням того, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість, яка ними добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за послуги за опалення та гарячу воду у сумі 85982,87 грн з урахуванням строків позовної давності.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи просив рішення суду першої інстанції в частині визначення суми заборгованості змінити, позовні вимоги задовольнити частково та зменшити суму заборгованості що підлягає стягненню до 58867,31 грн.
Апеляційна скаргу обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини що мають значення для справи. Зазначає що відповідно до наданих КП «Харківські теплові мережі» роз`яснень від 17.06.2024 № 13-52.1/5215 щодо нарахувань плати за послуги з постачання теплової енергії по квартирі площею 102,4 кв.м у 6 поверховому житловому будинку АДРЕСА_1 , при розрахунку послуг з постачання теплової енергії необхідно застосовувати Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі Методика). Обсяг теплової енергії, витрачений на згальнобудинкові потреби опалення (далі - ЗБП) будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних /опалювальних площ/об`ємів їх житлових/ нежитлових приміщень. Відповідно до розділу IV пункту 8 Методики обсяг теплової енергії, витрачений на ЗБП опалення, може бути визначений як частка від загального обсягу споживання теплової енергії для опалення будівлі/будинку
Якщо у будинку є квартири з автономним опаленням, то обсяг теплової енергії на загально будинкові потреби (далі - ЗБП) визначаються з урахуванням коефіцієнту відключення по формулі 25, 26 Методики. Обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення будівлі/будинку (Q з.б.п), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту - z відкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Також зазначається формула для визначення z відкл, та по будинку АДРЕСА_1 частка ЗБП від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення становить 20%
У листі КП «Харківські теплові мережі» роз`яснень від 17.06.2024 № 13-52.1/5215 зазначено що цей порядок розрахунку за послуги постачання теплової енергії із корегуванням витрат на загально будинкові потреби опалення будівлі/будинку (Q з.б.п) із застосуванням коефіцієнту - z відкл, застосовується з 28.02.2024 року, а повинен був застосуватись при розрахунку послуг за період з 01.11.2017 по 30.09.2021, так як витрати тепла на загально будинкові потреби опалення будівлі/ будинку відбувались.
У рахунку за послуги з постачання теплової енергії за грудень 2025 який одержав ОСОБА_1 по кв. АДРЕСА_2 , вже зазначено у верхній частині рахунку: витрати Гкал - 58,50500, теплові втрати 0,36493 Гкал, скореговані Гкал -36,84356. Тобто, корегування в меншу сторону значення теплової енергії Позивачем натепер проводиться. У рахунках які ОСОБА_1 отримав за січень, листопад 2018 року таких корегувань позивач не робив. У верхніх частинах рахунку відображається тільки значення – показання приладу обліку Поточні, Попередні та ніяких значень щодо корегування теплової енергії витраченої на загально будинкові потреби (ЗБП).
Звідсіля свідчить, що відповідачі не повинні переплачувати за послуги опалення якщо вони не скореговані по витратам теплової енергії на загальнобудинкові потреби. Щоб рішення було законне та справедливе необхідно зменшити загальну суму нарахувань на 31,536 %, що буде складати (85982,87 *31,536%) /100% = 58867,31 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «Харківські теплові мережі». Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Облік нарахувань здійснюється за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що відкрито на ім`я відповідача ОСОБА_1 .
Згідно з даними, які містяться в матеріалах справи, КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення, згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, Правилами надання послуг з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, отже з урахуванням того, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість, яка ними добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
З вказаними висновками суду, колегія судів погоджується враховуючи наступне.
Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Так, за приписами п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач визначений як фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з пп.1, 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Статтею 67, 68 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач не заперечував факту отримання послуг від КП «ХТМ» з опалення та гарячу воду, проте заперечував проти розрахунку заборгованості, вказуючи що він проведений без врахування коефіцієнту відключення, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі. Та на підтвердження своїх доводів надав копію листа КП «ХТМ» від 17.06.2024 року №13-52.1/5215 та рахунки на оплату комунальних послуг за грудень 2025, листопад 2021, січень, грудень 2018 року.
Стосовно наданих відповідачем листа КП «ХТМ» від 17.06.2024 року №13-52.1/5215 та рахунків на оплату послуг з теплопостачання, колегія суддів зазначає що цих документах інформація не спростовує правильність розрахунків здійснених позивачем за період з 01.11.2017 по 30.09.2021 та відповідає розрахунку заборгованості наданого позивачем. З приводу інформації щодо нарахування суми заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2021 року по березень 2024 року, то вказана інформація не відноситься до предмета спору оскільки виходить за межі періоду стягнення заборгованості заявленого позивачем.
Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оскільки поданий документ не підтверджує обставин, що мають значення для вирішення спору в межах заявлених позовних вимог, він не є належним доказом.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а також докази, які не стосуються предмета доказування. Документ, що охоплює період поза межами заявленого до стягнення, не підтверджує наявність чи розмір заборгованості саме за спірний період, а тому не може бути використаний для встановлення відповідних обставин справи. 
Стаття 89 ЦПК України надає суду право оцінювати належність, допустимість, достовірність кожного доказу та достатність доказів у їх сукупності.
Суд не приймає поданий відповідачем документ як доказ у справі, оскільки відповідно до ст. 77 ЦПК України він не є належним доказом, адже не містить інформації щодо предмета доказування у даному спорі. Зміст документа стосується правовідносин та обставин, які не є предметом розгляду у цій справі, а також охоплює період, що виходить за межі заявленого позивачем періоду стягнення. Відтак зазначений документ не має значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню, а тому не підлягає врахуванню судом при ухваленні рішення.
Щодо посилання відповідача на невідповідність розрахунків методиці розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, колегія суддів зазначає наступне.
З листопада 2017 по вересень 2021 включно КП «ХТМ» нарахувало відповідачам, заборгованість в розмірі 85982,87 грн, що підтверджується відомостями про нарахування та оплату послуг з теплопостачання з урахуванням періоду платежів.
У розділі II Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 зазначено, що розподіл теплової енергії у будинку здійснюється між усіма споживачами.
Згідно п.2 розділу III Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова -18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 %.
За рішенням співвласників будівлі зазначені частки споживання теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, можуть визначатися із застосуванням понижувального коефіцієнта від 0,2 до 0,9 залежно від теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій, зокрема характеристик заповнення дверних віконних, балконних та дверних блоків, наявності тамбурів, якості теплоізоляції інженерних систем тощо, або за рішенням співвласників для визначення частки може застосовуватися підвищувальний коефіцієнт від 1,1 до 2 залежно від наявності та технічного стану опалювальних приладів в МЗК та допоміжних приміщеннях, стану теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій. Рішення про їх застосування або зміну приймається в міжопалювальний період, про що співвласники будівлі письмово повідомляють виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358, Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, викладено в новій редакції, яка набрала чинності 28 січня 2022 року.
Відповідно до п.1 розділу II Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358), загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд) визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати.
Згідно п.2 розділу II Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358), загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення (Qопбуд) у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень (Qпр), забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (Qопз.п.б) будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії (Qвідкл.і), що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, у відповідності формули.
Відповідно до п.5 розділу ІV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358), у разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається відповідно до проекту будівлі/будинку або за результатом енергоаудиту. Рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги.
Згідно п.8 розділу ІV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358), у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Відповідно до п.9 розділу ІV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358), визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту відключення, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.
Доказів наявності у розпорядженні позивача КП «ХТМ» даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, в будинку за адресою в-зд Німецький, буд. 6. відсутні. В матеріалах справи також відсутні докази наявності у позивача відомостей про наявність приміщень з індивідуальним опаленням щоб дозволило застосовувати коефіцієнт відключення при здійсненні розрахунку заборгованості. Посилання відповідача на застосування КП «ХТМ» коефіцієнту відключення у рахунках з постачання теплової енергії за грудень 2025 року не стосуються предмету даної справи оскільки виходять за межі періоду стягнення та не спростовують висновків суду першої інстанції.
З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідачами своїх контррозрахунків не здійснено та до матеріалів справи не приєднано, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за надану послугу з опалення та гарячої води з 01.11.2017 по 30.09.2021 року здійснені КП «ХТМ» з дотриманням Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, внаслідок чого є належним та допустимим доказом у даній справі.
Доказів повного або часткового погашення будь-ким із відповідачів вищевказаного боргу позивачу КП «ХТМ», матеріали справи не містять.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О.Ю. Тичкова

Судді          О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук