Справа № 569/8293/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Рівне 

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
учасники справи:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Антонцєвої І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін.
До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, в якій позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), який зник безвісти 27.02.2022 під час захисту Батьківщини, у період з березня 2018 року до 27.02.2022.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у вересні 2017 року познайомилася із ОСОБА_2 , а з березня 2018 року вони почали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємно дбали один про одного та були пов`язані спільним побутом. Спочатку проживали у м. Харкові за місцем проходження військової служби ОСОБА_2 , а з травня 2020 року - у м. Рівне за місцем проживання позивачки. На підтвердження існування фактичних сімейних відносин посилається на письмові докази, зокрема документи про отримання ОСОБА_2 поштової кореспонденції за її адресою, матеріали листування між ними, документи щодо придбання майна для спільного користування, переказів коштів на її користь, а також на показання свідка. Зазначає, що після зникнення ОСОБА_2 27 лютого 2022 року під час виконання обов`язків військової служби саме вона зверталася до правоохоронних органів та інших державних установ із заявами і запитами щодо його розшуку, була визнана потерпілою у кримінальному провадженні, надала речі для проведення молекулярно-генетичної експертизи та продовжує вживати заходів щодо встановлення його місцезнаходження. На думку позивача, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є необхідним для підтвердження її статусу члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, що, у свою чергу, забезпечить можливість реалізації передбачених законом прав, зокрема на отримання інформації про результати розшуку, участь у вирішенні питань, пов`язаних з ідентифікацією та похованням у разі підтвердження загибелі військовослужбовця, звернення до суду із заявою про оголошення його померлим у разі наявності відповідних підстав, а також на отримання передбачених законодавством соціальних виплат і гарантій. Позивач зазначає, що іншим способом підтвердити факт належності до членів сім`ї ОСОБА_2 не може, оскільки шлюб між ними зареєстрований не був, а тому просить суд встановити факт їх проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з березня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Представник Рівненської міської ради Кунаш Т.В. у письмових поясненнях проти задоволення позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних витрат та інших обставин, які відповідно до вимог сімейного законодавства та правових висновків Конституційного Суду України свідчать про існування фактичних сімейних відносин. Вказала, що більшість долучених до позову документів стосуються особи ОСОБА_2 та не підтверджують факту спільного проживання сторін. Крім того, звернула увагу на положення статті 1264 ЦК України, відповідно до яких право на спадкування у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На думку представника Рівненської міської ради, зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне проживання позивачки з ОСОБА_2 розпочалося у 2018 році, а його зникнення безвісти відбулося у 2022 році, тобто п`ятирічний строк не сплив. Також зазначила, що відповідно до положень цивільного процесуального законодавства саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а оцінка належності, допустимості, достовірності та достатності доказів здійснюється судом за результатами їх всебічного та безпосереднього дослідження. З огляду на наведене представник Рівненської міської ради вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Представник Міністерства оборони України подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позовна заява не містить належного обґрунтування наявності спору про право між позивачем та відповідачами, а заявлена вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не є самостійним та ефективним способом захисту порушеного права у позовному провадженні. Також вказав, що юридичні факти у позовному провадженні підлягають встановленню лише як обставини, необхідні для вирішення заявленої матеріально-правової вимоги, а не можуть бути предметом окремої позовної вимоги. Крім того, зазначив, що позивач не перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а відповідно до положень Сімейного кодексу України права та обов`язки подружжя виникають виключно з моменту державної реєстрації шлюбу. На думку Міністерства оборони України, навіть у разі встановлення судом факту проживання сторін однією сім`єю без шлюбу позивач не набуде правового статусу дружини військовослужбовця, а також передбачених законодавством прав і соціальних гарантій, які пов`язуються саме зі статусом подружжя. На підтвердження своєї позиції представник відповідача послався також на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.07.2022 у справі № 809/1346/17, відповідно до якого встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу не породжує правових наслідків у вигляді набуття статусу чоловіка чи дружини у розумінні законодавства. З огляду на викладене Міністерство оборони України вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2026 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 104-105)
Від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову та залучення співвідповідача, в якій вона просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), який зник безвісти 27.02.2022 під час захисту Батьківщини, у період з березня 2018 року до 27.02.2022; залучити до участі у справі № 569/8293/26 Державну спеціалізовану установу «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» (ідентифікаційний код юридичної особи: 02125734, адреси місцезнаходження: 08711, Київська область, Обухівський район, селище Козин, вул. Садова, будинок 33-Г, та 04112, Київська область, місто Київ, вул. Оранжерейна, будинок 7, kievsudmed@ukr.net , тел.: 044 206 73 42); зобов`язати Державну спеціалізовану установу «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» надати ОСОБА_1 письмову інформацію про зберігання у Державній спеціалізованій установі «Київському обласному бюро судово-медичної експертизи» тіла (останків тіла) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та, у разі підтвердження такого зберігання, - надати ОСОБА_1 тіло (останки тіла) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для поховання. (а.с. 96-103)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про зміну предмета позову та залучення співвідповідача. (а.с. 135-137)
Представник Рівненської міської ради Кунаш Т.В. у письмових поясненнях заперечила проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність позивачкою факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявності інших ознак сімейних відносин. Також зазначила, що п`ятирічний строк спільного проживання, передбачений ст. 1264 ЦК України, не сплив, а подані докази не підтверджують заявлених вимог. (а.с. 111-115)
Представник Міністерства оборони України у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не є самостійним способом захисту у позовному провадженні та не надає позивачці статусу дружини військовослужбовця. Вказав, що права та обов`язки подружжя виникають лише з моменту державної реєстрації шлюбу. (а.с. 117-125)
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Посилаючись на положення статей 43, 211 ЦПК України, просив суд розглянути справу без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_7 та ухвалити законне й обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Будь-яких заперечень щодо позовних вимог або пояснень по суті спору заява не містить. (а.с. 128-130)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. (а.с. 138-139)
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 

ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази.
Суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), проходив військову службу та 27 лютого 2022 року зник безвісти під час виконання завдань із захисту України.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про встановлення факту її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_2 у період з березня 2018 року до 27 лютого 2022 року. На обґрунтування вимог зазначила, що із ОСОБА_2 познайомилася у вересні 2017 року, а з березня 2018 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що спочатку у 2018 році вони проживали у м. Харкові за місцем проходження військової служби ОСОБА_2 , а з травня 2020 року - у м. Рівне за місцем її проживання. За її словами, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом купували майно, підтримували один одного, були пов`язані спільним побутом та фактично мали сімейні відносини.
Суд встановив, що у позивачки наявні документи щодо особи ОСОБА_2 , у тому числі документи, які підтверджують проходження ним військової служби, виконання обов`язків із захисту України та обставини його зникнення безвісти 27 лютого 2022 року.
Так, позивачка надала документи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 отримував поштову кореспонденцію за адресою місця проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 . На думку позивача, зазначена обставина свідчить про фактичне проживання ОСОБА_2 разом із нею за однією адресою.
Також суд дослідив матеріали листування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які містять відомості про характер їхніх близьких особистих відносин, взаємне спілкування, підтримку та турботу один про одного. Із змісту вказаних матеріалів вбачається наявність між сторонами близьких особистих стосунків.
Крім того, позивачем надано документи щодо придбання майна, в тому числі транспортного засобу, побутової техніки та проведення ремонтних робіт за місцем її проживання, зокрема документи, пов`язані із заміною комунікацій та облаштуванням житла в період 2018-2022 років. Позивач зазначала, що вказані витрати здійснювалися в інтересах спільного проживання та користування житлом.
Судом також досліджено документи, що підтверджують систематичні перекази грошових коштів ОСОБА_2 для позивачки. Зазначені документи, на думку позивача, підтверджують надання матеріальної підтримки та існування між ними взаємних майнових відносин.
Окремо судом враховано документи, які підтверджують звернення ОСОБА_1 після зникнення ОСОБА_2 до правоохоронних органів та інших державних установ з метою встановлення його місцезнаходження. Зокрема, позивач зверталася із заявами щодо розшуку ОСОБА_2 , брала участь у відповідних процесуальних заходах та надавала необхідні матеріали для проведення перевірок.
Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 була залучена до кримінального провадження, пов`язаного із зникненням ОСОБА_2 , як потерпіла особа, що, за її твердженням, підтверджує наявність між ними сімейного зв`язку та її фактичне ставлення до нього як до члена сім`ї.
У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що після зникнення ОСОБА_2 27 лютого 2022 року саме вона займалася питаннями його розшуку, зверталася до правоохоронних органів та державних установ, брала участь у проведенні необхідних заходів щодо встановлення його місцезнаходження та підтвердження особи.
Представник позивача адвокат Антонцєва І.І. у судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що подані докази у своїй сукупності підтверджують існування між сторонами фактичних сімейних відносин, спільного проживання, ведення господарства та наявність взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.
У судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що із позивачкою знайома по роботі. Зазначила, що після того, як позивачка пройшла курси та стала працювати бухгалтером, вони стали ближче спілкуватися, проживали неподалік одна від одної. Свідок пояснила, що бачила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом, зокрема познайомилася з ним у 2020 році. Зазначила, що вони проживали за адресою позивачки по АДРЕСА_2 , а до цього, за її словами, проживали разом у м. Харкові. Свідок вказала, що ОСОБА_2 у 2021 році уклав контракт та поїхав на військову службу. Свідок зазначила, що сторони проживали разом не менше трьох років, між ними були гарні стосунки, вони вели спільний побут. На підтвердження спільного проживання вказала, що у квартирі позивачки проводилися ремонтні роботи та замінювалися комунікації. Пояснила, що вважає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сім`єю, оскільки бачила їхні стосунки та спільне ведення побуту, взаємні майнові та особисті зобов`язання. Також зазначила, що після зникнення ОСОБА_2 у позивачки інших стосунків із чоловіками не було.
Із досліджених доказів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували особисті відносини, однак правова оцінка наданим доказам та встановлення наявності чи відсутності ознак проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягає здійсненню судом з урахуванням вимог сімейного та цивільного законодавства України.
ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
В постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц зроблено висновок, що в контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
Частинами 1,2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
В Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2025 року справа № 758/16153/19 зроблено висновок, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
З висновків Верховного Суду, які висловлені у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
З огляду на зазначене суд враховує сукупність встановлених фактичних обставин та підтвердження їх системою доказів. Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомилися у 2017 році, а з березня 2018 рокупочали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Шлюб між ними зареєстрований не був. ОСОБА_2 27.02.2022 зник безвісти під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини.
На підтвердження факту спільного проживання позивачкою надано письмові докази, зокрема документи щодо отримання ОСОБА_2 кореспонденції за адресою позивачки, матеріали листування, документи щодо придбання майна та переказу коштів, а також допитано свідка ОСОБА_3 , яка підтвердила, що сторони проживали разом, мали близькі стосунки, вели спільний побут та підтримували один одного. Судом досліджено вказані докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, які підтверджують ведення спільного побути та наявність стійких сімейних зобов`язань протягом 2018-2022 років.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
За практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 752/18470/16-ц, провадження № 61-48409св18).
Щодо доводів представника Міністерства оборони України про те, що встановлення юридичного факту не може бути самостійним предметом позовного провадження, суд зазначає, що звернення позивача з відповідною вимогою обумовлене необхідністю підтвердження юридично значимого статусу для реалізації прав, передбачених законодавством у зв`язку із зникненням безвісти військовослужбовця. Наявність спору щодо визнання чи невизнання такого статусу відповідними органами виключає можливість розгляду справи в порядку окремого провадження, однак не позбавляє особу права звернутися за судовим захистом у позовному провадженні.
Суд відхиляє посилання представника Рівненської міської ради на положення статті 1264 ЦК України, оскільки предметом розгляду у цій справі є не встановлення права на спадкування, а встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу для підтвердження статусу члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю у цій справі не пов`язана із застосуванням правил спадкування, а тому п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, не є предметом доказування.
Суд враховує, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може ґрунтуватися виключно на показаннях свідків чи наявності особистих відносин між чоловіком та жінкою. Разом з тим у цій справі показання свідка ОСОБА_3 узгоджуються з письмовими доказами, а саме документами щодо отримання ОСОБА_2 кореспонденції за адресою позивача, доказами проведення ремонтних робіт у житлі позивача, документами щодо переказу коштів та матеріалами листування між сторонами. Сукупність зазначених доказів свідчить не лише про наявність близьких особистих стосунків, а й про фактичне ведення спільного побуту, взаємну підтримку та існування сімейних відносин, притаманних подружжю.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сукупність досліджених доказів підтверджує факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2018 року до 27 лютого 2022 року, наявність між ними спільного побуту, взаємної підтримки та сімейних відносин, притаманних подружжю. 
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 81, 89, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273, 293, 294, 315 - 317, 352 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у період з березня 2018 року до 27 лютого 2022 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач 1: Міністерство оборони України, місцезнаходження: просп. Повітрянофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ 00034022;
Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ;
Відповідач 3: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ;
Відповідач 4: Рівненська міська рада, місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 12А, м. Рівне, ЄДРПОУ 34847334.

Повний текст судового рішення складено та підписано 30 червня 2026 року.

Суддя     Ольга БАЛАЦЬКА