ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/16/24(915/646/24)	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

представники учасників справи у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026, суддя суду першої інстанції Адаховська В.С., м. Миколаїв, повний текст рішення складено та підписано 02.04.20226
по справі №915/16/24 (915/646/24)
за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»
до відповідача-1: Фермерського господарства «ДЕМЕТРА.»
до відповідача-2: ОСОБА_1 
до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ ВЕСТ»
розпорядник майна: арбітражний керуючий Пляка С.В.
про: визнання недійсним правочину, укладеного з боржником, - 

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
У провадженні Господарського суду Миколаївської області розглядається справа №915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства «ДЕМЕТРА.».
Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ФГ «ДЕМЕТРА.», ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ ВЕСТ», в якому просило суд визнати недійсним Договір поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «ДЕМЕТРА.», посилаючись на недійсність указаного договору. Позивач вважає, що такий договір не може створювати жодних правових наслідків, а тому вимоги ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» до боржника, що виникли на підставі Договору про відступлення права вимоги від 01.02.2024 є безпідставними, оскільки ґрунтуються на недійсному правочині.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що боржник уклав спірний договір із заінтересованою особою - засновником ОСОБА_1 , що в силу приписів ст. 42 КУзПБ є самостійною підставою для визнання договору недійсним.
Позивач вважає спірний правочин фраудаторним, укладеним для штучного збільшення конкурсних вимог до боржника та зменшення вірогідності повного задоволення вимог інших кредиторів.
Позивач зазначає, що мало місце порушення приписів ч. 3 ст. 238 Цивільного кодекс України (далі - ЦК України), оскільки представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Позивач вказав, що оспорюваний договір не може створювати правових наслідків, тому вимоги ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" до боржника, які виникли на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.02.2024 також є безпідставними, оскільки ґрунтуються на недійсному правочині.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/16/24(915/646/24) в позові відмовлено з підстав недоведення позивачем належних та допустимих доказів факту порушення оспорюваним договором його прав та законних інтересів, а також факту недійсності вказаних договорів.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі №915/16/24(915/646/24) апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено, рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/16/24(915/646/24) скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсним Договір поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «ДЕМЕТРА.»; постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - 1514,00 грн. судового збору та 1816,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги та стягнути з ФГ «ДЕМЕТРА.» на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» - 1514,00 грн. судового збору та 1816,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги; доручено Господарському суду Миколаївської області видати наказ на виконання цієї постанови.
09.04.2025 матеріали справи №915/16/24(915/646/24) надійшли до Господарського суду Миколаївської області.
21.04.2025 Господарським судом Миколаївської області видано накази на виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2025 у справі №915/16/24(915/646/24) касаційну скаргу ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/16/24(915/646/24) скасовано, справу №915/16/24(915/646/24) направлено на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.
Відправляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив зокрема наступне:
« 60. У цій справі, вказавши, що взяте на боржника зобов`язання за спірним договором призвело до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника перед іншими кредиторами, суд апеляційної інстанції не навів достатнього обґрунтування, яким чином отримання боржником коштів за цим договором спричинило негативні наслідки для ФГ "ДЕМЕТРА.", в чому виразилися недобросовісні дії його сторін або зловживання правом.
61. Суд апеляційної інстанції також залишив поза увагою, не надавши мотивованого прийняття або відхилення доводів відповідачів, зокрема, про те, що отримані боржником кошти за договором були спрямовані на фінансування поточної господарської діяльності господарства, в тому числі на погашення кредиторської заборгованості перед позивачем, а внаслідок укладення договору не відбулося відчуження майна боржника чи зменшення його вартості. 
62. Не проаналізовано судом апеляційної інстанції також економічний вплив оспорюваного договору на платоспроможність боржника внаслідок отриманої позики за спірним договором, а саме щодо зменшення чи збільшення його кредиторської заборгованості перед іншими кредиторами. 
66. Проте, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов про визнання недійсним договору, не встановив, яким чином будуть захищені та відновлені права і законні інтереси позивача як заінтересованої особи в результаті визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки у боржника зберігатиметься обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти, отримані за цим договором.
67. Між тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного права позивача з огляду на те, що оспорюваний договір не спрямований на завдання шкоди інтересам забезпеченого кредитора. Судом першої інстанції не здійснювалася оцінка оспорюваного правочину на наявність або відсутність підстав для визнання його недійсним з підстав фраудаторності та застосування статті 42 КУзПБ, а тому Верховний Суд не може визнати рішення місцевого господарського суду обґрунтованим.
71.Проте, ні суд першої інстанції, ні апеляційний господарський суд не надали оцінки належності відповідачів у цій справі позаяк, всупереч пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України, позивачем не зазначено жодних позовних вимог до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ".»
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.07.2025 для розгляду справи № 915/16/24(915/646/24) визначено суддю Адаховську В.С.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 відмовлено в задоволенні позову до фізичної особи ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Деметра.» в повному обсязі; закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Закриваючи провадження в частині позовних вимог до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні будь-як позовні вимоги до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ», а тому фактично відсутній предмет спору в цій частині.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції керувався тим, що укладення саме спірного договору поворотної фінансової допомоги на суму 2000000,00 грн (з фактичним отриманням коштів в сумі 1502236,24 грн) за наявності у боржника - ФГ "Деметра." кредиторської заборгованості перед АТ "Банк Кредит Дніпро" на суму більше 13 млн. грн не призвело до неплатоспроможності боржника.
Суд першої інстанції вказав, що позивач не зазначив жодного обґрунтування щодо захисту та відновлення своїх законних прав та інтересів, обмежившись посиланням на те, що питання наявності чи відсутності обов`язку повернути грошові кошти та дослідження руху коштів за договором не входить до предмета доказування та зауважив, що сторони оспорюваного договору у випадку визнання договору недійсним не втрачають права на звернення з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину (реституцію).

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 по справі №915/16/24 (915/646/24).
На переконання Банку Договір поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023 є недійсним, оскільки:
- В порушенням приписів абз. 3 ч. 2 ст. 42 КУПБ, боржник ФГ «ДЕМЕТРА.» в особі голови Горбунова В.М. уклав Оспорюваний договір із заінтересованою особою ОСОБА_1 , (засновником фермерського господарства) протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, а саме за 7 місяців до відкриття провадження у справі.
- Оспорюваний договір укладено в порушення ст.ст. 92, 203, 215, 237, 238 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки з боку Боржника підписував Оспорюваний договір голова ФГ «ДЕМЕТРА» ОСОБА_1 , а з іншої сторони Оспорюваний договір підписано тією ж самою особою - ОСОБА_1 . Тобто, закон прямо встановлює заборону щодо вчинення правочину таким чином.
- Оспорюваний договір укладено в порушення п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України, принципів розумності і добросовісності, та в порушення ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України, з прямим умислом на створення передумов для входження в процедуру банкрутства з повним контролем ходу провадження за допомогою дружніх кредиторів, нарощування штучної кредиторської заборгованості в даному випадку за допомогою дружнього кредитора ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ», оскільки в підсумку ОСОБА_1 відступив свої права вимоги до Боржника саме на користь ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» (Оспорюваний договір має ознаки фраудаторного).
Апелянт вказав, що судом першої інстанції взагалі не проаналізовано дійсну мету укладення таких правочинів і що всі дії було вчинено для досягнення прихованої мети заінтересованої особи стосовно боржника - «набуття контролю у справі банкрутство». Помилково було сконцентровано увагу лише на діях, які вчинялися на виконання оспорюваного договору, в той час як поза увагою суду та дослідженням залишилися обставини мотиву укладення оспорюваного договору, обставини фактичного заведення у справу про банкрутство правонаступника в особі ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» щодо вимог до боржника у сумі 1 232 431,24 грн.
Апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 маючи статус заінтересованої особи стосовно боржника уклав оспорюваний правочин і після відкриття провадження у справі одразу позбувся таких прав вимоги на користь третьої особи - нового кредитора ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ», оскільки мета укладення оспорюваного договору не була в прямому його виконанні (фінансовій підтримці боржника), а полягала в тому, щоб в заздалегідь спланованій процедурі банкрутства мати вплив та контроль над процедурою. 
Апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції в Оскаржуваному рішенні щодо відсутності правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, укладеного між боржником та заінтересованою особою, не відповідають як вимогам ч.2 ст.42 КУзПБ, так і висновкам Верховного Суду з питань застосування вказаної норми права.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 у справі №915/16/24 (915/646/24) скасувати у повному обсязі та ухвали нове, яким визнати недійсним Договір поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «ДЕМЕТРА.».

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/16/24 (915/646/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №915/16/24 (915/646/24) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 по справі №915/16/24 (915/646/24) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/16/24 (915/646/24) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/16/24 (915/646/24).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 по справі №915/16/24 (915/646/24); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 28.05.2026; призначено справу №915/16/24 (915/646/24) до розгляду на 25.06.2026 о 11:00, встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; забезпечено участь представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» адвоката Іващенко Ірини Олександрівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у всіх судових засіданнях у справі №915/16/24 (915/646/24) у тому числі призначеному на 25.06.2026 о 11:00, в режимі відеоконференції відповідно до положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та здійснити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку; попереджено учасників справи, що відповідно до частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, приписів пункту 46 розділу 3 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце їх проведення повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026, якою призначено справу №915/16/24 (915/646/24) до розгляду на 25.06.2026 о 11:00, була отримана в електронному кабінеті Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» - 12.05.2026, Фермерським господарством «ДЕМЕТРА.» - 12.05.2026, Горбуновим Василем Миколайовичем - 12.05.2026, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ ВЕСТ» - 12.05.2026 та арбітражним керуючим Плякою С.В.
Крім того, представник Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» адвокат Іващенко Ірина Олександрівна намагалася прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак після під`єднання до конференції вона повідомила, що відсутній звук зі сторони суду. З метою перевірки справності роботи технічних засобів та з`ясування причин відсутності зв`язку до залу судового засідання було викликано спеціаліста з інформаційних технологій.
За результатами перевірки справності роботи технічних засобів було складено довідку наступного змісту (міститься у матеріалах справи):
«За результатами технічної перевірки було встановлено, що апаратно-програмний комплекс відеоконференцзв`язку Південно-західного апеляційного господарського суду працює у штатному режимі. Звукове та відеообладнання суду є повністю справним, трансляція звуку та відео здійснюється безперебійно, технічних збоїв чи неполадок у роботі системи з боку суду не виявлено, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання №6682498.
Таким чином, технічна неможливість участі представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Іващенко Ірини Олександрівни у судовому засіданні в режимі відеоконференції була зумовлена технічними проблемами на стороні самого учасника справи.»
Відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.
Отже, враховуючи те, що технічна неможливість участі представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Іващенко Ірини Олександрівни у судовому засіданні в режимі відеоконференції була зумовлена технічними проблемами на стороні самого учасника справи, колегія суддів вважає за потрібне здійснити розгляд справ за відсутності представника апелянта.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 25.06.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 по справі №915/16/24 (915/646/24), до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 по справі №915/16/24 (915/646/24) по суті, не дивлячись на відсутність представників учасників у справі, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.
28 червня 2023 року між фізичною особою Горбуновим Василем Миколайовичем, як стороною-1, та Фермерським господарством "Деметра.", як стороною-2, був укладений договір поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого, сторона-1 зобов`язалась надати стороні-2 поворотну фінансову допомогу, а сторона-2 зобов`язалась повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).
Умовами п.2.1 договору його учасники узгодили, що поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 2000000,00 грн.
Сума поворотної фінансової допомоги є орієнтовною і у випадку, якщо фактичний розмір поворотної фінансової допомоги, наданої стороні-2 за цим договором, буде меншим, ніж це зазначено у п.2.1, сумою, наданою стороні-1 вважатиметься фактична надана сума поворотної фінансової допомоги (п.2.2 договору).
Згідно з п.2.3 договору, поворотна фінансова допомога надається стороні-2 на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.
Сторона-1 надає стороні-2 суму поворотної фінансово допомоги шляхом готівкового (видача коштів з каси) або безготівкового перерахування коштів на поточний банківський рахунок сторони-2 в строк до 31.12.2023 (п.2.4 договору).
Сторона-2 зобов`язана повернути отримані від сторони-1 кошти поворотної фінансової допомоги 31.12.2023 в національній валюті України (п.2.6 договору).
Розділом 5 договору його учасники визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.5.1 договору) та закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов (п.5.2 договору).
На виконання умов договору в період з 28.06.2023 по 31.12.2023 відповідач-2 надав відповідачу-1 грошові кошти поворотної фінансової допомоги в сумі 1502236,24 грн.
Відповідач-1 частково повернув відповідачу-2 кошти отриманої поворотної фінансової допомоги в сумі 269805,00 грн.
Залишок коштів неповернутої фінансової допомоги складає 1232431,24 грн.
01.02.2024 між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТ ВЕСТ" (далі - ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги за договором поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023 до боржника - ФГ "ДЕМЕТРА.".
15.01.2024 Господарським судом Миколаївської області ухвалою прийнято до розгляду заяву ТОВ "САБАЗИ" про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "ДЕМЕТРА.".
30.01.2024 ухвалою Господарського суду Миколаївської області за заявою ініціюючого кредитора ТОВ "САБАЗИ" відкрито провадження у справі № 915/16/24 про банкрутство ФГ "ДЕМЕТРА.", визнано вимоги ТОВ "САБАЗИ" в загальному розмірі 812 000 грн.
Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (далі - АТ "Банк Кредит Дніпро", Банк) у справі про банкрутство подано заяву з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 13 808 014,33 грн.
Вимоги АТ "Банк Кредит Дніпро" є забезпечені заставою майна боржника - ФГ "ДЕМЕТРА." згідно з відповідними договорами застави та іпотеки.
Із заявами з грошовими вимогами до боржника звернулися чотири кредитора, а саме: ТОВ "САБА3И" з вимогами в розмірі 812 000 грн, АТ "Банк Кредит Дніпро" з вимогами у сумі 13 808 014,33 грн, ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" з вимогами у сумі 1 232 431,24 грн боргу та сплаченого судового збору 6 056 грн, які виникли з Договору про відступлення прав вимоги від 01.02.2024 щодо прав вимоги за Договором поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, укладеного із фізичною особою ОСОБА_1 (засновником боржника ФГ "ДЕМЕТРА."), та який оспорюється у даній справі та Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВІ-АГРО" з вимогами у сумі 1 226 399,50 грн боргу.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» у зв`язку з відсутністю предмета спору підлягає скасуванню з прийняттям у відповідній частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.
Предметом позову в цій справі є вимога Банку про визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА.". Відповідачами позивач визначив сторін оспорюваного ним договору - ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА.", а також ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", який набув замість ОСОБА_1 права вимоги до боржника за спірним договором. 
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у частині другій статті 15 ЦК України.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
За змістом частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19(910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі №916/325/20, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19(905/2445/19) вказав, що провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.
Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника, вчинених ним після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
- боржник уклав договір із заінтересованою особою;
- боржник уклав договір дарування.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).
Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 зазначила, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Крім того Суд звертає увагу, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним, а також як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Боржник, який відчужує майно, вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності, після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Такі дії боржника можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.
Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Як вже зазначалось, за умовами оспорюваного у цій справі договору від 28.06.2023 ОСОБА_1 , який є головою та засновником ФГ "ДЕМЕТРА.", надав ФГ "ДЕМЕТРА." поворотну фінансову допомогу, а ФГ "ДЕМЕТРА." зобов`язалось повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
Згідно з п.2.3 договору, поворотна фінансова допомога надається стороні-2 на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору в період з 28.06.2023 по 31.12.2023 ОСОБА_1 надав ФГ "ДЕМЕТРА." грошові кошти поворотної фінансової допомоги в сумі 1 502 236,24 грн, позичальник повернув частину коштів отриманої поворотної фінансової допомоги в сумі 269 805 грн, а залишок коштів неповернутої фінансової допомоги складає 1 232 431,24 грн.
Посилання апелянта на те, що спірний договір укладено із заінтересованою особою, в результаті чого взяте на боржника зобов`язання призвело до неможливості виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, колегією суддів не приймається до уваги.
По-перше, укладення договору із заінтересованою особою не обов`язково має наслідком визнання такого договору фраудаторним або недійсним.
У даному випадку, спірний договір дійсно було укладено ФГ "ДЕМЕТРА." та його головою і засновником ОСОБА_1 . Однак, саме по собі укладення такого договору не є забороненим. Та навіть навпаки засновник має право та обов`язок надавати фінансову допомогу своєму підприємству з метою запобіганню неплатоспроможності.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 211 Господарського кодексу України власники майна державного (комунального) або приватного підприємства, засновники (учасники) суб`єкта підприємництва, що виявився неплатоспроможним боржником, кредитори та інші особи в межах заходів щодо запобігання банкрутству вказаного суб`єкта можуть подати йому фінансову допомогу в розмірі, достатньому для погашення його зобов`язань перед кредиторами, включаючи зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), та відновлення платоспроможності цього суб`єкта (досудова санація).
Подання фінансової допомоги боржнику передбачає його обов`язок взяти на себе відповідні зобов`язання перед особами, які подали допомогу, в порядку, встановленому законом.
Відповідно до абз.13 ч.2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори, заінтересовані стосовно боржника, не мають права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів.
Відповідно до ст. 1 КУзПБ заінтересовані особи стосовно боржника:
- юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство;
- особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності;
- сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним;
- а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.
Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника.
Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.
Тобто обставини того, що ОСОБА_1 є заінтересованою особою щодо ФГ "ДЕМЕТРА." будуть мати значення під час розгляду кредиторських вимог ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" (як правонаступника ОСОБА_1 ) до ФГ "ДЕМЕТРА.", однак це жодним чином не впливає на законність оспорюваного договору.
У постанові від 28.02.2024 у справі №908/70/22(908/1566/22) Верховний Суд виснував, що виходячи із закріпленого статтею 74 ГПК України обов`язку доказування, ураховуючи встановлені статтею 77 цього Кодексу вимоги щодо допустимості доказів у справі, суди, в межах наявних в них повноважень, передбачених статтями 86, 237, 269 ГПК України, досліджуючи питання недійсності правочину, укладеного боржником в "підозрілий період", мають надати належну правову оцінку заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог (фактичної підстави - вчинення правочинів на шкоду кредиторам та правової підстави, яка, окрім приписів статті 42 КУзПБ, ґрунтується на загальних нормах ЦК України).
Враховуючи визначені законодавцем загальні принципи господарського процесу (у т.ч. обов`язок з доведення стороною всіх наведених нею обставин), презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК), презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи (ч. 5 ст. 12 ЦК) кредитор, як позивач, повинен довести наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину, а саме: невідповідність його прямим імперативам, наявність зловживання боржником своїм правом, укладення правочину на шкоду кредиторам, відсутність реальної мети, вчинення його всупереч принципам розумності та добросовісності тощо.
Без доведення цього позивачем належними і достатніми доказами правочини із заінтересованими особами не можуть визнаватися судом недійсними. Позов не може обґрунтовуватися лише припущеннями позивача і його суб`єктивним ставленням до правочину.
Відповідно до п.59 постанови ВС КГС від 10.07.2025 у даній справі, перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.
За предметом оспорюваного позивачем договору не передбачалось виведення майна (грошових коштів) боржника, натомість матеріали справи свідчать про те, що кошти, отримані боржником, були використані для господарської діяльності боржника.
Так, відповідачем-1 надані суду банківські та касові виписки за період з 28.06.2023 по 25.08.2023, з яких вбачається, що кошти, які надавались ОСОБА_1 майже одночасно перераховувались фермерським господарством за наступними призначеннями: оплата запчастин, ремонт техніки, оплата дизпалива, оплата електроенергії, оплата власникам земельних паїв фермерського господарства, оплата працівникам фермерського господарства, оплата внесків та відсотків за кредитним договором АТ "Банк Кредит Дніпро" №310821-клн/3 від 31.08.2021.
Із загальної суми позики за спірним договором саме позивачу було сплачено 465 510,74 грн за кредитним договором №310821-клн/3 від 31.08.2021.
Інші кошти спрямовувались відповідачем-1 на погашення наявної заборгованості із заробітної плати працівникам фермерського господарства, здійснення ремонту сільгосптехніки та інших платежів в межах звичайної господарської діяльності господарства.
В свою чергу, Позивач не надав суду доказів на спростування використання отриманих коштів у поточній господарській діяльності боржника.
Враховуючи шляхи використання отриманих в кредит коштів, колегія суддів приходить до висновку, що за рахунок даних коштів вчинялися дії по зменшенню кредитної заборгованості, зокрема і перед АТ "Банк Кредит Дніпро", на рахунок якого було сплачено 465 510,74 грн за кредитним договором №310821-клн/3 від 31.08.2021.
Використання отриманих коштів у поточній господарській діяльності також не можуть свідчити про те, що ФГ "ДЕМЕТРА." намагалося збільшити існуючу кредиторську заборгованість.
В свою чергу, Позивач не надав суду доказів на спростування використання отриманих коштів у поточній господарській діяльності боржника.
Крім того, будь-яких доказів на підтвердження наявності фактів, які б свідчили про те, що отримання боржником коштів за цим договором спричинило негативні наслідки для ФГ "ДЕМЕТРА.", в чому виразилися недобросовісні дії його сторін або зловживання правом, позивачем не було надано.
Сума оспорюваного правочину складає 1 502 236,24 грн, в той же час сума заборгованості за ним становить 1 232 431,24 грн, тобто ФГ "ДЕМЕТРА." навіть частково погасило заборгованість за оспорюваним правочином, що знову ж таке не може свідчити про те, що відповідний правочин укладався на шкоду іншим кредиторам, особливо враховуючи той факт, що частина грошових коштів була спрямована на погашення існуючої кредиторської заборгованості.
Будь-яких доказів наявності реального негативного економічного впливу оспорюваного правочину на фінансовий стан боржника матеріали справи також не містять.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, сума заявлених в межах справи про банкрутство ФГ "ДЕМЕТРА." грошових вимог банку (позивача у даній справі) складає 13 808 014,33 грн.
Отже, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладення саме спірного договору поворотної фінансової допомоги на суму 2 000 000,00 грн (з фактичним отриманням коштів в сумі 1 502 236,24 грн), за наявності у боржника - ФГ "ДЕМЕТРА." кредиторської заборгованості перед АТ "Банк Кредит Дніпро" на суму більше 13 млн. грн, не призвело до '  неплатоспроможності боржника.
Щодо посилань апелянта на те, що оскаржуваний договір було укладено на шкоду кредиторам у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав, суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.02.2024 р. у справі №464/7832/21 (провадження № 61-13550св23).
Верховний Суд вже звертав увагу, що правочин, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний правочин), може бути як оплатний, так і безоплатний правочин. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду від 07.10.2020 р. по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св)).
Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 р. у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України».
Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга ст. 228 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 06.10.2022 року у справі № 904/624/19 виходив із обставин укладення фраудаторного правочину навіть до пред`явлення позову про стягнення боргу, зазначивши наступне: «…договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора».
До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 р. у справі №910/12093/20.
Як вбачається з матеріалів справи, укладення оскаржуваного правочину не призвело до зменшення активів боржника, а за рахунок коштів, отриманих за даним правочином, навпаки було погашено частину заборгованості перед позивачем.
Безпідставним також є посилання апелянта на те, що дійсною метою укладення оскаржуваного правочину було набуття контролю у справі банкрутство, адже по-перше, на момент укладення даного правочину провадження у справі про банкрутство ще не було ініційовано.
По-друге, не дивлячись на заявлену у оскаржуваному договорі суму позики у 2 000 000,00 грн, фактично було передано лише 1 502 236,24 грн, з яких позичальник повернув частину коштів отриманої поворотної фінансової допомоги в сумі 269 805 грн. Тобто, у даному випадку вживалися дії з метою зменшення існуючої заборгованості перед ОСОБА_1 , що в свою чергу мало б наслідком зменшення розміру вимог кредитора та голосів на зборах кредиторів. Тобто це також спростовує посилання апелянта, що оскаржуваний договір укладався з метою майбутнього контролю над процедурою банкрутства.
По-третє, враховуючи те, що оскаржуваний правочин укладався між пов`язаними особами, то кредитор за такими вимогами може бути визнаним заінтересованим щодо боржника. В свою чергу, відповідно до положень ст. 47 КУзПБ конкурсні кредитори, заінтересовані стосовно боржника, не мають права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів. Тобто, укладення спірного правочину не може забезпечити відповідачам контроль над процедурою банкрутства шляхом голосування на зборах кредиторів.
Отже, позивач не довів, яким саме чином укладення спірного правочину може шкодити кредиторам ФГ "ДЕМЕТРА.".
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 42 КУзПБ у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Правові наслідки недійсності правочину визначені також статтею 216 ЦК України, в частині першій якої закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У постанові ВС КГС від 10.07.2025 у даній справі визначено необхідність встановити, яким чином будуть захищені та відновлені права і законні інтереси позивача, як заінтересованої особи, в результаті визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки у боржника зберігатиметься обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти, отримані за цим договором.
В свою чергу, позивач на виконання вказаної постанови не зазначив жодного обґрунтування щодо захисту та відновлення своїх законних прав та інтересів, обмежившись посиланням на те, що питання наявності чи відсутності обов`язку повернути грошові кошти та дослідження руху коштів за договором не входить до предмета доказування та зауважив, що оскільки банк у справі не є стороною оспорюваного договору та у даному випадку таке посилання не є коректним в силу змісту оскаржуваного правочину та суб`єктного складу його сторін, які у випадку визнання договору недійсним не втрачають права на звернення з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину (реституцію).
Тобто в разі визнання оскаржуваного правочину недійсним у ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ», як правонаступника ОСОБА_1 , з`явиться право звернутися з вимогою про застосування реституції за таким договором. Тобто грошова вимога збережеться, але не за договором про фінансову допомогу, а в порядку реституції за недійсним договором про поворотну фінансову допомогу, що в свою чергу жодним чином не змінить становище позивача.
В свою чергу, особиста оцінка позивачем коректності або доцільності постанови ВС КГС від 10.07.2025 не може бути прийнята до уваги та врахована судом при прийнятті рішення з огляду на обов`язковість вказівок, які містяться в постанові суду касаційної інстанції в силу приписів ст. 316 ГПК України.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ФГ «ДЕМЕТРА.» та ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, оскільки позивач не довів наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину, а саме: невідповідність його прямим імперативам, наявність зловживання боржником своїм правом, укладення правочину на шкоду кредиторам, відсутність реальної мети, вчинення його всупереч принципам розумності та добросовісності тощо.
Крім того, відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, пункт 31, від 27.03.2019 у справі №520/17304/15-ц, пункт 63, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, пункт 71, від 03.04.2024 у справі №917/1212/21).
Предметом позову в цій справі є вимога Банку про визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА.".
Відповідачами позивач визначив сторін оспорюваного ним договору - ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА.", а також ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", який набув замість ОСОБА_1 права вимоги до боржника за спірним договором.
В той же час, належними відповідачами за вимогою про визнання недійним правочину є сторони, які укладали такий правочин, тобто ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА.", в той же час, ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" не був стороною оскаржуваного правочину на момент його укладення, а лише набув замість ОСОБА_1 права вимоги до боржника за спірним договором на підставі договору відступлення права вимоги.
Таким чином, на переконання колегії суддів ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" не є належним відповідачем за вимогою про визнання недійсним Договору поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА.". В той же час, інших позовних вимог до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" заявлено не було.
Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості / необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» про визнання недійсним Договору поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, оскільки ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» не є належним відповідачем за даною вимогою.
В той же час, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» не було заявлено жодної позовної вимоги, адже позивач, звертаючись у даному випадку з позовом, сам обрав коло відповідачів, заявивши до них спільну вимогу, в тому числі і до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» у зв`язку з відсутністю предмета спору, адже предмет спору був, але відповідач був визначений неналежний, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
У даному випадку, суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, що призвело до винесення неправильного рішення в певній частині, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» у зв`язку з відсутністю предмета спору підлягає скасуванню з прийняттям у відповідній частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 129, 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 по справі №915/16/24 (915/646/24) - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.03.2026 по справі №915/16/24 (915/646/24) щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «ПРИВАТ ВЕСТ» у зв`язку з відсутністю предмета спору - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран