ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34630/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі №160/34630/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по 28.12.2021;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по 28.12.2021;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 05.10.2021 по 28.12.2021.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 23.03.2022 по 03.11.2022.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 05.10.2021 по 28.12.2021.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 23.03.2022 по 03.11.2022.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати: на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22.03.2022 у справі №160/2947/21 з 23.03.2022 по день фактичної виплати 03.11.2022; на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі №160/17036/20 з 05.10.2021 по день фактичної виплати 28.12.2021. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати судове рішення у справі № 160/34630/24 повністю і змінити судове рішення, яким: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму 84638,95 грн невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по 28.12.2021; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму 125808,28 грн невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму 84638,95 грн невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по 28.12.2021; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму 125808,28 грн невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи. Зазначає про наявність права на компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по 28.12.2021 та на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 , зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити без розгляду позов ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду з цим позовом.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . 
15.09.2020 наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.09.2020 №178 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.03.2022 у справі №160/2947/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 у справі № 160/2947/21 було задоволено частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 у справі № 160/2947/21 – скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнано протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати не у повному розмірі грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 15.09.2020 року включно.
Визнано протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_2 , які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при обчисленні починаючи з 01.01.2020 по 15.09.2020 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2020 рік 2102 грн.
Зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_2 починаючи з 01.01.2020 по 15.09.2020 включно, вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2020 рік 2102 грн. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;
Зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_2 вчинити дії щодо перерахунку та виплати компенсації за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік та перерахунку грошової допомоги по звільненню за 28 календарних років виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2020 рік 2102 грн та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Військовою частиною було виконано вищевказане рішення та позивачу було виплачено 03.11.2022 – 125808,28 грн.
Також, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі №160/17036/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, стягнення індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р., з урахуванням базового місяця – січень 2008 року.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Вказане рішення суду набрало законної сили 04.10.2021.
Військовою частиною було виконано зазначене рішення суду та позивачу було виплачено 28.12.2021 у розмірі 84638,95 грн.
ОСОБА_1 28.06.2023 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із заявою щодо виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по 28.12.2021 та на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022.
Зазначена заява була отримана відповідачем 30.06.2023 за вх. №1024, однак жодної відповіді на заяву ОСОБА_1 надано не було.
Позивач, вважаючи наявними підстави для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, звернувся до суду з цим позовом. Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частин першої та другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ.
Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, сума індексації грошових доходів громадян (абзац другий частини другої статті 2 Закону № 2050-III).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язане з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.
Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Такої правової позиції дотримувався і Верховний Суд у справах №120/9475/21-а (постанова від 29.03.2023), №620/7687/21 (постанова від 21.03.2023), №280/5397/19 (постанова від 10.10.2024), №380/1607/24 ( постанова від 24.01.2025), №640/12053/21 (постанова від 29.05.2025).
Враховуючи зазначені правові позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини несвоєчасної виплати позивачу сум грошового забезпечення.
Щодо періоду нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, колегія суддів зазначає наступне.
Питання визначення дати, з якої підлягає нарахуванню компенсація втрати частини доходів, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», було предметом касаційного перегляду у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 460/4765/20.
У вказаній справі позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з серпня 2014 року по вересень 2019 року.
Суди першої та апеляційної інстанцій у справі №460/4765/20 дійшли висновку, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії підлягає виплаті з наступного місяця після місяця, коли пенсія мала бути нарахована та виплачена, тобто з січня 2015 року по серпень 2019 року, а не за період серпня 2014 року по вересень 2019 року, як просив позивач.
Верховний Суд, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у постанові 09 серпня 2022 року у справі №460/4765/20, зазначив, що згідно з установленими судами обставинами, постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року у справі №572/4367/14-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року, управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області зобов`язано провести перерахунок і виплату позивачу пенсії відповідно до вимог статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 11 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року.
На виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року у справі №572/4367/14-а, відповідачем здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачу та нараховано суму пенсії у розмірі 19125,41 грн. Фактичну виплату пенсії, що підтверджується випискою банку здійснено 11 вересня 2019 року.
Зважаючи на наведене правове регулювання та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд вказав, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за період з серпня 2014 року по вересень 2019 року, а тому є помилковим висновок судів попередніх інстанцій, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходу з січня 2015 року, тобто з наступного місяця після місяця, коли пенсія мала бути нарахована та виплачена.
Верховний Суд підкреслив, що такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року у справі №420/7633/20.
У постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року у справі №420/7633/20 виходив з того, що право особи на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати виникає з моменту фактичного порушення строку виплати доходу. Тобто така компенсація підлягає нарахуванню за весь період невиплати відповідного доходу.
Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 380/1607/24, зазначивши, що право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядком №159, виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо.
У зазначеній справі Верховний Суд не погодився із позицією суду апеляційної інстанції, що відповідач порушив строки виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 21 червня 2018 року й що саме з цієї дати останній має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації, вказавши на те, що моментом неправомірної невиплати відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення, що встановлено судовими рішеннями у справі №380/1815/22, є саме 01 січня 2016 року.
Вищезазначена правова позиція підтримана Верховним Судом і в постанові від 04 вересня 2025 року прийнятої у справі №420/16557/24.
З огляду на наведені висновки Верховного Суду, суд першої інстанції, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року та сум грошового забезпечення з 01 січня 2020 року, зробив помилковий висновок, що право позивача на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації та грошового забезпечення виникло лише з 05.10.2021 та з 23.03.2022, відповідно.
Суд не врахував момент/період неправомірної невиплати відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення та сум грошового забезпечення, встановлений рішенням суду у справі № 160/2947/21 та у справі №160/17036/20, а також проігнорувано факт, що невиплата індексації грошового забезпечення позивачу тривала з 01 січня 2016 року, а не з 05 жовтня 2021 року (дати набрання законної сили відповідним судовим рішенням), а невиплата грошового забезпечення позивачу тривала з 01 січня 2020 року, а не з 23 березня 2022 року (дати набрання законної сили відповідним судовим рішенням).
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нараховується за весь період невиплати доходу, включно з днем фактичної виплати.
Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів зауважує, що вимоги апеляційної скарги в частині нарахування та виплати компенсації на суму на суму 84638,95 грн (невиплаченої індексації грошового забезпечення) та суму 125808,28 грн (невиплаченого грошового забезпечення) в силу частини 5 статті 308 КАС України згідно з якою суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції не підлягають задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 в частині пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом передбаченого статтею 122 КАС України, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 10 березня 2026 року прийнятої за наслідком розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 зробив висновок про те, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Частиною 5 статті 353 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі №160/34630/23 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі №160/34630/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі №160/34630/23 – скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по 28.12.2021.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по 28.12.2021.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2020 по 03.11.2022. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Сафронова 

суддя І.В. Юрко