15.06.2026 Справа № 363/2401/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Котлярової І.Ю.,
за участі секретаря Дрозд В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 18.04.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 1563583 про надання споживчого кредиту строком на 360 днів, зі сплатою процентів, кінцевою датою повернення є 13.04.2025 року. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді, який відповідач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором К396. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало відповідачу кредит в сумі 1 500,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 11 625, 00 грн., з якої: 1 500,00 грн. - тіло кредиту, 9 375, 00 грн. - заборгованість за відсотками, 750, 00 грн - штрафні санкції. 24.12.2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 1563583 від 18.04.2024 року на загальну суму заборгованості в розмірі 11 625, 00 грн., з якої: 1 500,00 грн. - тіло кредиту, 9 375, 00 грн. - заборгованість за відсотками, 750, 00 грн - штрафні санкції. Станом на дату укладання договору факторингу № 24122024, строк дії договору № 1563583 від 18.04.2024 року не закінчився, а тому в межах дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивачем у період з 25.12.2024 року по 13.04.2025 року (110 календарних днів) здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 4 125, 00 грн. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ані на рахунки позивача, ані на рахунки первісного кредитора. Відтак, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 1563583 від 18.04.2024 року у загальному розмірі 15 750, 00 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту – 1 500,00 грн., нарахованих відсотків первісним кредитором – 9 375, 00 грн., нараховані позивачем відсотки за 110 календарних днів – 4 125, 00 грн., штрафні санкції – 750,00 грн. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість договором про надання споживчого кредиту № 1563583 від 18.04.2024 року у розмірі 15 750, 00 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662, 40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2026 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Також, вказаною ухвалою суду, за клопотання позивача, у порядку статті 84 ЦПК України, витребувано у АТ «ТАСКОМБАНК»: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); підтвердження факту зарахування коштів 18.04.2024 року на вказану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «ТАСКОМБАНК» у сумі 1 500,00 грн. за ініціативою ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (код ЄДРПОУ 42350798) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК». 
25.05.2026 року до суду від АТ «ТАСКОМБАНК», на виконання вимог ухвали суду, надійшов лист від 18.05.2026 року № 3311/47.7.-БТ, яким повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 видано миттєву банківську платіжну картку № НОМЕР_1 . 18.04.2024 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 в гривнях, операції по якому здійснювались за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_1 , були зараховані кошти у розмірі 1 500, 00 грн. Інформацію про відправника платежу за ініціативою ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК» підтвердити не можуть. В підтвердження зарахування коштів на рахунок надано виписку по вказаному рахунку за 18.04.2024 року.
Від представника відповідача адвоката Кочкарьова С.В. до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем не спростовується факт укладання даного договору про надання споживчого кредиту та отримання грошових коштів у розмірі 1 500,00 грн. Проте, відповідач не погоджується із розрахунками заборгованості та нарахованими відсотками, штрафом/пенею, оскільки з 27.07.2024 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 оперативно-тактичного з`єднання – 1 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». На даний час ОСОБА_1 перебуває на сході держави у зоні активних бойових дій. Представником відповідача вживалися заходи врегулювання даного спору, шляхом направлення позивачу відповідної заяви від 27.04.2026 року та надання документів підтверджуючих проходження військової служби, шляхом направлення даної заяви засобами поштового та електронного зв`язку позивачу. 29.04.2026 року на електронну адресу надійшов лист від позивача, яким було відмовлено у здійсненні перерахунку простроченої заборгованості та зазначено про подання позову до суду і очікування рішення суду на розсуд суду. Представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та з 26.07.2024 року проходить військову службу і станом на час правовідносин (дії кредитного договору і нарахування відсотків за користування кредитом), перебував на військовій службі та на даний час є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій, а відтак проценти, пеня та штрафні санкції за користування кредитом не нараховуються на підставі положень частини 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно розрахунку нарахуванню відсотків за користування кредитом підлягає період з 18.04.2024 року по 25.07.2024 року, а саме: 18.04.2024 – 18.05.2024 - 1125,00 грн, 18.05.2024 – 17.06.2024 - 1125,00 грн, 16.06.2024 – 17.07.2024 - 1125,00 грн, 18.07.2024 – 25.07.2024 (вісім календарних днів) - 290,32 грн, а всього - 3 665,32 грн. Також наголосив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Договір був укладений 18.04.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Відтак, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 1.4 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2,50 % у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Тому за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %, підлягають стягненню нараховані відсотки, а саме: 18.04.2024 – 18.05.2024: 465,00 грн., 18.05.2024 – 17.06.2024: 465,00 грн., 16.06.2024 – 17.07.2024: 465,00 грн., 18.07.2024 – 25.07.2024 (вісім календарних днів): 120,00 грн., а всього: 1515,00 грн., розмір яких визнається відповідачем. Посилаючись на викладене зазначив, що відповідачем позовні вимоги визнаються частково, а саме 1500,00 грн. (тіло кредиту) та нараховані відсотки за період 18.04.2024 –25.07.2024, на суму 1515,00 грн., всього 3015,00 грн. В іншій частині, відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог врахувавши положення частини 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В частині заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що заявлені витрати на правничу допомогу є очевидно завищеними та не обгрунтованими, а тому просив зменшити їх розмір. 
Від представника позивача до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що станом на сьогоднішній день, ані кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Отже, відповідачу у даному випадку нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. Щодо застосування до відповідача ч. 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», вказав, що для припинення або звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники або члени їх сімей повинні звернутись до кредитора із заявою разом з документами, перелік яких встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року 322/2/7142. В матеріалах справи відсутні докази надсилання таких документів первісному кредитору та позивачу до моменту звернення з позовною заявою до суду. Відповідач з 27.07.2024 року, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 оперативно-тактичного з`єднання – 1 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а кредитний договір укладено 18.04.2024 року, до того як відповідач набув статусу військовослужбовця. Доказів перебування відповідача на військовій службі в період, що передує 18.04.2024 року, суду не надано. Тому вважає, що п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не підлягає застосуванню в спірних правовідносинах. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Окрім того, представником відповідача до суду через підсистему «Електронний суд» подано додаткові пояснення, в яких зазначив, що відповідач з 26.07.2024 року по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 оперативно-тактичного з`єднання -1 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за договором позики задоволенню у розмірі визначеному позивачем не підлягають, оскільки відповідачу, як військовослужбоцю, згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині поданих до суду додаткових пояснень просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 18.04.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 1563583 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний».
Відповідно до п.п. 1.2. - 1.4. договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 1 500,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 дні (в) (день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 дні (в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
У п. 1.5. договору сторони погодили, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: п.п. 1.5.1. договору - стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Знижена процентна ставка 0,010% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 18.05.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Підпункт 1.5.3. договору - протягом строку дії договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для споживача у випадку та на умовах визначених в п.п.1.5.2 договору, зокрема у випадку отримання споживачем знижки на стандартну процентну ставку.
Відповідно до п.п. 1.6., 1.7., 1.7.1., 1.7.2.,1.8., 1.8.1., 1.8.2., 1.9., 1.9.1., 1.9.2., 1.10, 1.10.1., 1.10.2. договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 
Денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,50% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2,29% в день.
Загальні витрати на дату укладання договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 13 500,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 12 379, 50 грн.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 90 465,53% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 13 702,21% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 15 000,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 13 879, 50 грн.
Сторони погодили, що відповідно до п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів споживача для надання кредиту за цим договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття товариством рішення про надання кредиту споживачу. Якщо сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором, а у товариства не виникає прострочення кредитора.
Відповідно до п. 2.2. договору сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладання цього договору. Дата надання кредиту: 18.04.2024 року або 19.04.2024 року.
Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в п.п.5.3. договору (п. 5.1. Договору).
Договір № 1563583 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» підписано ОСОБА_1 18.04.2024 року о 17:06:32 електронним підписом одноразовим ідентифікатором К396.
Також, 18.04.2024 року о 17:06:32 ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором К396 додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1563583 від 18.04.2024 року, яким погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Того ж дня, ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором К319, підписав паспорт споживчого кредиту до договору про споживчий кредит, з якого вбачається, що сума кредиту становить 1 500,00 грн., строк кредитування - 360 днів, стандартна процентна ставка 912,5% річних (або 2,5% в день), знижена процентна ставка 3,65% річних (або 0,010% в день), тип процентної ставки - фіксована.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 1 500,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250115-1866 від 15.01.2025 року. Відповідно до вказаного листа, ТОВ «ПЕЙТЕК» на виконання укладеного між товариством та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» договору про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022 року, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»: 18.04.2024 17:07:13 на суму 1 500,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 7e15a5b7-bb89-46f1-9343-8291edc55ef9, номер транзакції в системі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» - 15635831713449229, Session ID – 024136860278, Сайт торгівця - https://sloncredit.ua, код авторизації – 221480, Банк-еквайр – АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № НОМЕР_1 .
Дане також підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» від 18.05.2026 року № 3311/47.7.-БТ, з якого вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 видано миттєву банківську платіжну картку № НОМЕР_1 . 18.04.2024 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 в гривнях, операції по якому здійснювались за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_1 , були зараховані кошти у розмірі 1 500, 00 грн. В підтвердження зарахування коштів на рахунок надано виписку по вказаному рахунку за 18.04.2024 року, з якої вбачається, що 18.04.2024 о 17:07:15 були зараховані кошти у розмірі 1 500, 00 грн. 
Відповідно до наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за договором № 1563583 про надання споживчого кредиту від 18.04.2024 року, у відповідача наявна заборгованість, яка станом на дату відступлення 24.12.2024 року становить 11 625, 00 грн., з яких: 1 500,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 9375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 750,00 грн. - по штрафам.
24.12.2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до якого право вимоги за договором № 1563583 про надання споживчого кредиту від 18.04.2024 року укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.12.2024 року до договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 625,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором № 1563583 про надання споживчого кредиту від 18.04.2024 року за 110 календарних днів (25.12.2024-13.04.2025) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 25.12.2024 року по 13.04.2025 року (110 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2,5%, у сумі 4 125, 00 грн. (1 500,00 грн. * 2,5 % = 37,50 грн.*110 календарних днів).
Відтак, станом на 13.04.2025 року у відповідача наявна заборгованість яка становить 15 750, 00 грн., з яких: 1 500,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 9 375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором, 4 125 грн. – відсотки нараховані позивачем, 750,00 грн. - штрафні санкції.
Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено.
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).
У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договір позики вважається безпроцентним, якщо:
1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;
2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Як вбачається з договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року, а також акту прийому-передачу реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача.
Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», належним чином виконав свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Так, як вбачається із поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує факту виникнення кредитних правовідносин за договором про надання споживчого кредиту № 1563583 від 18.04.2024 року та отримання ним кредитних коштів у розмірі 1 500, 00 грн., користування ними та наявності заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Разом з тим, судом встановлено, що відповідач з 26.07.2024 року по теперішній час, є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій, що підтверджується: довідкою ВЧ НОМЕР_4 від 21.05.2026 року № 3369, відповідно до якої старший солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 оперативно-тактичного з`єднання -1 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 26.07.2024 року по теперешній час; посвідченням серії НОМЕР_5 , особистий номер НОМЕР_6 , дата видачі: 10 серпня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Національній гвардії України, призначений на посаду: стрільцем 1 від. 1ВОП 1 РОП (на БТР), наказом командира в/ч № НОМЕР_4 1 БОП від 26 липня 2024 року т.в.о. командира військової частини полковника ОСОБА_2 ; посвідченням серії НОМЕР_7 учасника бойових дій, видане ОСОБА_1 , дата видачі 18.09.2025 року, за підписом командувача НГУ бригадного генерала ОСОБА_3 , а також, долучено фотокопію відзнаки Президента України «За оборону України», згідно якої нагороджений старший солдат ОСОБА_1 , а відтак, відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсотки та штраф до нарахування останньому з 26.07 2024 року не підлягають.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Ця норма є самостійною і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 11.12.2019 у справі №521/7927/16-ц, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі № 642/548/21.
Доводи представника позивача викладені в додаткових поясненнях про те, що доказів перебування відповідача на військовій службі в період, що передує 18.04.2024 року, суду не надано, тому вважає, що п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не підлягає застосуванню в спірних правовідносинах суд відхиляє, оскільки застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед кредитодавцем, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність кредитодавця щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
Проте, всупереч вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», кредитором за договором про надання споживчого кредиту № 1563583 від 18.04.2024 року відповідачу нараховано відсотки за період з 26.07.2024 року по 13.04.2025 року в розмірі 9 825, 00 грн., неустойку (штраф) в розмірі 750, 00 грн., що в загальному розмірі становить 10 575, 00 грн., які з відповідача стягненню не підлягають.
Вирішуючи питання в частині стягнення відсотків нарахованих за період з 18.04.2024 року по 25.07.2024 року (включно) судом зазначається наступне.
З розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 18.04.2024 року по 25.07.2024 року (включно) нарахування відсотків здійснювалось за стандартною процентною ставкою 2,50% в день, що становить 3 675, 00 грн. 
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Даним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст. 8 Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати. До кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті.
Оскільки договір № 1563583 про надання споживчого кредиту був укладений 18.04.2024 року, тобто після набрання чинності Законом від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача не могла перевищувати 1%.
При цьому, положення ч. 5 ст. 8 Закону України № 1734-VIII «Про споживче кредитування», внесені згідно із Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, не вказують на недійсність або нікчемність умов договору про надання споживчого кредиту, яким передбачаються умови про нарахування кредитором процентів за користування кредитом в розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (1%). Вказаною нормою установлено обмеження щодо розміру процентів за користування кредитом, який може нараховуватися кредитором за договором про споживчий кредит, з метою захисту прав споживача від надмірного фінансового навантаження.
Взявши до уваги те, що Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року, а договір № 1563583 про надання споживчого кредиту був укладений 18 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування процентної ставки відповідно до чинного законодавства, виходячи зі встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1%, про що є слушними доводи представника відповідача.
А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам у розмірі 1 470, 00 грн. за період з 18 квітня 2024 року по 25 липня 2024 року, виходячи з денної процентної ставки (1%).
За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за зазначеним договором належним чином не виконав, не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування ними, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором підлягають задоволенню у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 500,00 грн., та за відсотками у розмірі 1 470, 00 грн., а всього в розмірі 2 970 грн.
Отже, враховуючи викладене, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.
Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу суду надав: копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»; заявку № 17800 на виконання доручення до договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; рахунок на оплату до договору про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; копію акту №17800 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року з описом наданих послуг та вартістю наданих послуг, згідно яких загальна вартість послуг з надання правової допомоги за виконані роботи складає 10 000,00 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов 'язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає фіксований розмір винагороди, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене, заперечення представника відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у малозначній, нескладній справі, враховуючи кількість судових засідань, яке проведене без участі представника позивача за його заявою, вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн. є завищеними, які не відповідають критерію розумності, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер.
За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 2 500, 00 грн., як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин справи.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 502, 05 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 2 970, 00 грн.) * 2 662, 40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 15 750, 00 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 502, 05 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 15, 16, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 634, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1084 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 1563583 про надання споживчого кредиту від 18 квітня 2024 року у розмірі 2 970 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі 502 (п`ятсот дві) гривень 05 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822, адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.Ю. Котлярова